ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2026 р. Справа №927/170/26

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Сковородіної О.М.
суддів: Горбасенка П.В. 
Колесника Р.М. 

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАЙФСЕЛЛ"
на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 05.03.2026 у справі №927/170/26
(суддя - Шморгун В. В.) 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАЙФСЕЛЛ"
до відповідача: держави російська федерація в особі генеральної прокуратури російської федерації
про стягнення 27 558 024,00 грн, що еквівалентно 725 547,00 доларам США,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛАЙФСЕЛЛ" звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовом до держави російська федерація в особі генеральної прокуратури російської федерації, у якому просить стягнути з відповідача 27 558 024,00 грн збитків, що виникли внаслідок російської збройної агресії проти України, що еквівалентні 725 547,00 доларам США за курсом НБУ на дату проведення оцінки, з яких: - 17 518 329,00 грн, що еквівалентно 461 222,00 доларам США, за курсом НБУ на дату оцінки - реальні збити; - 10 039 695,00, що еквівалентно 264 325,00 доларам США за курсом НБУ на дату оцінки - упущена вигода.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 05.03.2026 було відкрито провадження у справі №927/170/26 та зупинено до 24.11.2026.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою в частині зупинення провадження у справі №927/170/26, скаржник звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного.
На думку скаржника, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи. 
Зокрема, суд мав би встановити, чи передбачає законодавство російської федерації можливість прийняття судових доручень засобами електронного зв`язку без надсилання оригіналу документа, та чи надало Міністерство юстиції рф адресу електронної пошти для їх направлення. 
Скаржник зазначає, що згідно з декларацією рф на офіційному сайті Гаазької конференції з міжнародного приватного права (НССН), документи для вручення мають направлятися в дипломатичному порядку, а у графі «E-mail» інформація щодо електронної адреси відсутня. 
Окрім того, позивач вказує, що суд не звернув увагу на рекомендації Міністерства юстиції України щодо неможливості передачі будь-яких документів компетентним органам рф навіть дипломатичними каналами. 
Скаржник також вказує на помилкове застосування судом пунктів 262, 263 Практичного керівництва із застосування Гаазької конвенції 1965 року. 
Зазначені положення стосуються процедури вручення судових документів компетентним органом запитуваної сторони безпосередньому отримувачу і не регулюють процедуру направлення національним судом доручення компетентному органу запитуваної держави. 
Додатково апелянт наголошує на порушенні норм процесуального права через відсутність підстав для зупинення провадження за п. 4 ч. 1 ст. 228 ГПК України. Згідно з вказаною нормою, підставою для зупинення є фактичне звернення суду із судовим дорученням до іноземного компетентного органу. 
Натомість, суд першої інстанції не направив судове доручення до міністерства юстиції рф, а лише зобов`язав скаржника здійснити його переклад та самостійно направити на електронну адресу. 
Відтак, оскільки суд не звернувся із судовим дорученням, підстави для зупинення провадження у справі відсутні.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2026 було відкрито апеляційне провадження у справі №927/170/26, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено учасникам справи строк на подання відзиву, заяв, клопотань, запропоновано Товариству з обмеженою відповідальністю "ЛАЙФСЕЛЛ" протягом 10 (десяти) днів з дня отримання даної ухвали здійснити нотаріально посвідчений переклад даної ухвали на російську мову та надіслати скан-копії такого перекладу на офіційні електронні пошти (адреси) генеральної прокуратури російської федерації - embmoldova@mid.ru, erp_support@genproc.gov.ru, international@genproc.gov.ru., докази такого надіслання подати до суду.

09.04.2026 через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, у якому останній просить суд долучити скан-копію перекладу ухвали про відкриття апеляційного провадження, докази направлення перекладу на електронну адресу генеральної прокуратури російської федерації, а також копію відповіді Міністерства юстиції України від 26.03.2026 на адвокатський запит.
Зважаючи на те, що скаржник звернувся із вказаним клопотанням у строк, встановлений судом, колегія суддів доходить висновку щодо задоволення вказаного клопотання, та, відповідно, долучає вказані документи до матеріалів справи.

Щодо повідомлення відповідача про розгляд даної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає таке.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, Закону України "Про міжнародне приватне право", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.
Аналогічна за змістом норма закріплена в статті 3 Закону України "Про міжнародне приватне право".
Відповідно до ст. 367 ГПК України у разі, якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Судове доручення надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.
Порядок вручення судових документів на території Російської Федерації регулювався Угодою про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, до якої Україна приєдналася 19.12.92 згідно з постановою Верховної Ради України "Про ратифікацію Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності" від 19.12.92.
Однак, Законом України "Про вихід з Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності" від 12.01.2023 N 2855-IX держава Україна вийшла із зазначеної угоди з 05.02.2023, що унеможливлює подальше застосування її положень.
Законом України "Про ратифікацію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах" від 10.11.94 N 240/94-ВР було ратифіковано Конвенцію про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.93, відповідно до ст. 4 якої установи юстиції Договірних Сторін (держав-членів Співдружності Незалежних Держав) надають правову допомогу у цивільних, сімейних та кримінальних справах відповідно до положень цієї Конвенції. Установи юстиції надають правову допомогу й іншим установам у справах, зазначених у пункті 1 цієї статті.
Проте, Законом України від 01.12.2022 "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року" Верховна Рада України постановила вийти із зазначеної Конвенції.
У свою чергу, відповідно до Закону України "Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах" від 19.10.2000 N 2052-III Верховна Рада України постановила приєднатися від імені України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах (надалі - Конвенція), укладеної 15.11.1965 в місті Гаага.
Стаття 8 вказаної Конвенції передбачає, що кожна договірна держава може здійснювати вручення судових документів особам, які перебувають за кордоном, без застосування будь-якого примусу безпосередньо за допомогою своїх дипломатичних або консульських агентів.
Однак, згідно із застереженням Російської Федерації до статті 8 Конвенції "дипломатичним та консульським агентам іноземних держав не дозволяється здійснювати вручення документів на території Російської Федерації, крім випадків, коли документ підлягає врученню громадянину держави походження цих документів".
Згідно із заявою Міністерства закордонних справ України від 24.02.2022 дипломатичні відносини з Російською Федерацією розірвано, комунікація Міністерства з органами державної влади Російської Федерації за посередництва третіх держав не здійснюється.
Крім того, обмін міжнародними поштовими відправленнями та поштовими переказами з Російською Федерацією Акціонерним товариством "Укрпошта" з 24.02.2022 припинений.
Разом із тим, відповідно до ч. 2 ст. 2 та ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення та підписання. Судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Відтак, враховуючи введення в Україні воєнного стану та розірвання дипломатичних відносин між Україною і Російською Федерацією, зокрема, вихід з Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та припинення Акціонерним товариством "Укрпошта" обміну міжнародними поштовими відправленнями з Російською Федерацією, повідомлення відповідача про розгляд даної апеляційної скарги судом апеляційної інстанції здійснюється через оприлюднення судового рішеня (ухвали) в Єдиному державному реєстрі судових рішень та шляхом публікації відповідного оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України, що є належним та єдино можливим шляхом повідомлення відповідача про розгляд даної справи. 
Отже, судом вжито всіх належних заходів із метою повідомлення відповідача про розгляд даної справи.
Зважаючи на викладене колегія суддів вважає за можливе здійснити перегляд оскаржуваного судового акта в апеляційному порядку за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ТОВ «ЛАЙФСЕЛЛ» звернулося до Господарського суду Чернігівської області з позовом до держави російська федерація про відшкодування шкоди, завданої внаслідок збройної агресії.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 05.03.2026 у справі №927/170/26, серед іншого, було зупинено провадження у справі до 24.11.2026.
Зупиняючи провадження, місцевий господарський суд виходив з того, що належним способом повідомлення відповідача є звернення із судовим дорученням до міністерства юстиції російської федерації як Центрального органу в розумінні Гаазької конвенції 1965 року.
В той же час, з огляду на розірвання дипломатичних відносин та зупинення поштового сполучення, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість направлення такого доручення на офіційну електронну адресу компетентного органу рф, посилаючись при цьому на положення Практичного керівництва до Конвенції, які допускають використання сучасних інформаційних технологій.

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та правильність застосування норм процесуального права, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги, вручення виклику до суду чи інших документів до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Колегія суддів зазначає, що слід розмежовувати поняття «направлення судового доручення» (transmission) та «вручення документа адресату» (service), які регулюються різними статтями Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах 1965 року та по-різному роз`яснюються у Практичному керівництві до неї.

Етап передачі прохання про вручення від суду запитуючої держави до Центрального органу запитуваної держави регулюється статтею 3 Конвенції.
Так, відповідно до положень вказаної статті орган влади чи судовий працівник, компетентний відповідно до права запитуючої Держави, направляють Центральному Органу запитуваної Держави прохання згідно з формуляром, що додається до цієї Конвенції, без потреби легалізації або виконання інших аналогічних формальностей. До прохання додається документ, що підлягає врученню, або його копія. Прохання і документ надаються в двох примірниках.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у пунктах 252 та 256 Практичного керівництва, використання сучасних засобів зв`язку (зокрема, електронної пошти) для направлення доручень можливе лише за умови, що держава-учасниця прямо погодилася на такий спосіб комунікації та надала офіційну електронну адресу компетентного органу для публікації на вебсайті Гаазької конференції (HCCH).

Аналіз розділу «B» Практичного керівництва («Взаємодія між компетентними органами») свідчить, що міжнародна передача документів за допомогою інформаційних технологій, зокрема електронної пошти, є лише рекомендованим способом спрощення зв`язку між державами (п. 250, 251). Водночас, згідно з пунктом 254 Керівництва, використання таких засобів зв`язку вимагає, щоб електронна адреса компетентних органів була відома та загальнодоступна, а державам-учасницям наголошено на важливості передачі такої інформації до Постійного бюро для її оновлення на вебсайті Гаазької конференції (HCCH).

Разом з тим, як встановлено судом апеляційної інстанції, у графі «E-mail» щодо Міністерства юстиції російської федерації як Центрального Органу на офіційному вебсайті HCCH інформація про адресу електронної пошти відсутня. Це свідчить про те, що запитувана держава не забезпечила офіційного технічного каналу для отримання доручень у такий спосіб.

Колегія суддів зазначає, що пункти 262 та 263 розділу «D» Практичного керівництва («Вручення документа»), стосуються повноважень Центрального органу запитуваної держави самостійно визначати спосіб вручення документа безпосередньому адресату (відповідачу). Зокрема, у п. 262 прямо зазначено, що питання про дійсність вручення документа по каналах електронного зв`язку регулюється внутрішніми законами конкретної держави, а не Конвенцією. Тобто, положення Конвенції та Керівництва дозволяють саме Центральному органу (у даному випадку - міністерству юстиції рф) використовувати електронну пошту для вручення, якщо це не суперечить його національному праву, але це не надає право суду запитуючої держави здійснювати таке повідомлення самостійно або через позивача в обхід офіційної процедури передачі доручення, встановленої статтею 3 Конвенції.

Колегія суддів також звертає увагу на лист Міністерства юстиції України №42349/51829-33-26/12.2 від 26.03.2026, копію якого було долучено до матеріалів справи за клопотанням скаржника. 
У вказаному листі орган, уповноважений на реалізацію міжнародно-правового співробітництва, прямо зазначає, що згідно з інформацією, розміщеною на офіційному сайті Гаазької конференції з міжнародного приватного права, російською стороною повідомлено, що документи, призначені для вручення російській федерації, президенту російської федерації, уряду російської федерації, міністерству закордонних справ російської федерації, необхідно надсилати дипломатичними каналами, тобто у формі вербальних нот дипломатичних представництв іноземних держав, акредитованих у російській федерації.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у застереженнях до Конвенції російська федерація зазначила, що «вкрай бажано», щоб документи, призначені для вручення державі-відповідачу, передавалися дипломатичними каналами. Колегія суддів звертає увагу на те, що хоча вказане формулювання не містить прямої заборони на інші способи, за відсутності офіційно зареєстрованої на сайті HCCH електронної адреси для передачі доручень, дипломатичний канал залишається єдиним легітимним шляхом звернення відповідно до вимог Конвенції.

Суд першої інстанції фактично ототожнив етап направлення судового доручення компетентному органу іноземної держави з етапом безпосереднього вручення документів адресату, що призвело до передчасного висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі.

Відповідно до положень ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Одними з основних засад (принципів) господарського судочинства є гласність і відкритість судового процесу. Дії суду першої інстанції в оскаржуваній частині були безпосередньо спрямовані на реалізацію цих фундаментальних засад та забезпечення належного повідомлення відповідача у справі з метою уникнення будь-яких сумнівів у прозорості та правомірності судового розгляду. Місцевий господарський суд керувався виключно легітимною процесуальною метою - гарантувати обізнаність іноземної держави про наявність спору, однак обраний судом процесуальний механізм не узгоджується з вимогами закону щодо підстав та порядку зупинення провадження у справі, через що відповідний висновок суду є таким, що випередив об`єктивні процесуальні можливості на цьому етапі.

Апеляційний господарський суд наголошує, що підставою для зупинення провадження за п. 4 ч. 1 ст. 228 ГПК України є саме факт звернення суду із судовим дорученням. 
Проте, як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції лише зобов`язав позивача здійснити переклад та самостійно направити документи, фактично не здійснивши самостійного звернення до компетентного органу іноземної держави у встановленому законом порядку. За таких обставин, процесуальні підстави для зупинення провадження були відсутні.

Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки суд першої інстанції зупинив провадження за відсутності передбачених законом підстав, оскаржувана ухвала в частині зупинення провадження підлягає скасуванню, а справа - направленню до Господарського суду Чернігівської області для продовження розгляду.

В зв`язку з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом апеляційної скарги, має здійснюватись місцевим судом за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами ст. 129 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 280, 281 - 284 ГПК України Північний апеляційний господарський суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАЙФСЕЛЛ" на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 05.03.2026 у справі №927/170/26- задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 05.03.2026 у справі №927/170/26 в частині зупинення провадження у справі - скасувати.

3. Справу №927/170/26 направити для продовження розгляду до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя О.М. Сковородіна 

Судді П.В. Горбасенко

Р.М. Колесник