ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/8426/25 Головуючий суддя І інстанції Цвірюк Д. В.
Провадження № 22-ц/818/1226/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: інших фактів, з них:.

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року        м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого      Яцини В.Б.
суддів колегії      Мальованого Ю.М., Маміної О.В.,
за участю секретаря судового засідання  Шевцової К.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України в особі представника Лисенка Володимира Юрійовича на рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2025 року, у цивільній справі №638/8426/25, за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Міністерство оборони України, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, про встановлення факту, що має юридичне значення,
в с т а н о в и в:
07 травня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду міста Харкова із заявою, заінтересовані особи - Міністерство оборони України, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, про встановлення факту, що має юридичне значення.
Позовна заява мотивована тим, що вона є дочкою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . ОСОБА_1 протягом свого життя, а також після укладення шлюбу практично не працювала та постійно перебувала на утриманні свого батька через скрутний матеріальний стан. ОСОБА_2 не перебував у шлюбі, спадкоємців окрім дочки не мав, інших утриманців не мав. Фактично ОСОБА_1 після укладення шлюбу проживала разом зі своїм батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , була пов`язана з ним спільним побутом, не працювала, займалась домашнім господарством, чоловік останньої працював, проте через стан здоров`я та низьку заробітну плату не мав можливості повною мірою забезпечувати свою сім`ю, а згодом у липні 2022 р. був вимушений зупинити повноваження директора через стан свого здоров`я, чоловік заявника не має батьків та близьких родичів, тому окрім батька заявнику ніхто не міг надавати матеріальної допомоги. 
Вказала, що ОСОБА_2 за життя мав стабільний дохід, протягом усього життя працював, мав додатковий дохід від здачі в оренду земельних ділянок, тобто у нього була можливість надавати допомогу сім`ї заявника на оплату за комунальні послуги, придбання продуктів харчування, лікування чоловіка заявника тощо. Окрім систематичної грошової допомоги, ОСОБА_2 від продажу будинку 20.07.2021 року надав заявнику 301 538 грн. Фактично останній надавав допомогу заявнику, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.
Пізніше ОСОБА_2 вступив до лав ЗСУ та ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання бойового завдання загинув у селищі Новоєгорівка Сватівського району Луганської області. Заявник звернулась до Міністерства оборони України із заявою про призначення одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті). 29.11.2024 року отримала виписку із протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22.11.2024 року № 37/д, відповідно до якої, документи повертались заявнику для доопрацювання, оскільки не містили доказів перебування заявника на утриманні загиблого військовослужбовця. Вказані обставини позбавляють заявника можливості отримати належні їй виплати. 
Встановлення факту перебування на утриманні загиблого (померлого) військовослужбовця необхідне заявниці для отримання матеріальних виплат та інших гарантій з боку держави, передбачених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168.
Заявниця посилаючись на вказані обставини, просила суд встановити факт перебування ОСОБА_1 на утриманні її батька ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання бойового завдання у селищі Новоєгорівка Сватівського району Луганської області.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2025 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Міністерство оборони України, Головне управління Пенсійного фонд України в Харківській області, про встановлення факту, що має юридичне значення - задоволено.
Встановлено факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утриманні ОСОБА_2 , 1967 року народження, загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Міністерство оборони України в особі представника Лисенка Володимира Юрійовича подало апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що задовольняючи заяву, суд першої інстанції не звернув уваги, що заявниці майже було 32 роки на момент смерті батька і вона не належить до членів сім`ї військовослужбовця, що перебували на його утриманні і які мають право на пенсію у разі втрати годувальника. Заява не підлягає задоволенню, оскільки встановлення такого факту не створює підстав для набуття заявницею статусу однієї з осіб згідно переліку, наведеного у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», які мають право на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця.
У письмовому відзиві ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Вказала, що матеріали справи містять відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми нарахованих та виплачених доходів за період з січня 2022 року по липень 2025 року, відповідно до яких ОСОБА_2 за період з січня 2023 року по жовтень 2023 року отримав 248195, 64 грн. грошового забезпечення. Із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з І кварталу 2021 року по ІІІ квартал 2023 року ОСОБА_1 отримала дохід в загальній сумі 3330,64 грн. Надані заявником та досліджені судом першої інстанції докази спростовують доводи та аргументи апелянта щодо недоведеності факту перебування на утриманні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, заслухавши пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).
Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилася очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, суд апеляційної інстанції переглядає справу в повному обсязі (частина п`ята статті 367 ЦПК України).
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Щоб судове рішення вважалося належно мотивованим, недостатньо просто процитувати закон та перерахувати докази, надані сторонами. Важливо навести ті висновки, яких дійшов суд за результатами оцінки доказів, та знайти настільки вагомі й одночасно зрозумілі аргументи на користь прийнятого рішення, щоб вони переконали в законності й справедливості вирішення спору навіть ту сторону, яка в цьому спорі програла.
Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно із пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, перебування фізичної особи на утриманні.
Згідно з частиною першою статті 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.
Метою встановлення факту у даній справі заявниця вказала реалізацію права на отримання матеріальних виплат та гарантій, передбачених Законом України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їх сімей», Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022.
Відповідно до абзацу 2 пункту 3 «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або перевірочні) т спеціальні збори чи для проходження служби і у військовому резерві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, у разі загибелі (смерті) військовослужбовця днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168) у редакції на дату смерті військовослужбовця) установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.
Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пунктах 1-1-2 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», в редакції чинній станом на 14.10.2023 Виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Згідно із частиною першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції чинній станом на 14.10.2023 Одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до пункту першого частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції чинній станом на 14.10.2023 Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.
Статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції чинній станом на 14.10.2023, у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).
Відповідно до статті 16-1 вказаного Закону у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Отже, у даному випадку статус утриманця для заявниці відповідно до вказаної норми Закону визначається вищевказаним пенсійним законодавством. 
У силу приписів ст. 29 Закону № 2262-XIІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі – Закон № 2262-ХІІ), пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом – якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати.
Частиною першою ст. 30 цього ж Закону визначені члени сім`ї, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника, для цілей зазначеного Закону.
Згідно з ч. 1 ст. 30 Закону № 2262-XIІ право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).
Одночасно ч. 2 ст. 30 Закону встановлено, що незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.
У свою чергу відповідно до ч. 4 ст. 30 Закону № 2262-XIІ непрацездатними членами сім`ї вважаються:
а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків;
б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю;
в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або якщо вони мають право на пенсію незалежно від віку відповідно до частини третьої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на дострокову пенсію за віком, пенсію за віком на пільгових умовах чи пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до закону, або якщо вони є особами з інвалідністю;
г) дід і бабуся – при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати;
д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює.
Колегія суддів зазначає, що спосіб викладення ч. 2 та 4 ст. 30 Закону № 2262 ХІІ свідчить про чітке й однозначне визначення кола осіб, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника. Зі змісту цих норм вбачається, що перелік непрацездатних членів сім`ї, яким може бути призначена пенсія у зв`язку із втратою годувальника - військовослужбовця, є персоніфікованим і вичерпним. Вони не містять правил, згідно з якими до непрацездатних членів сім`ї такого померлого годувальника можна відносити осіб за іншими критеріями (ознаками) визначення поняття сім`ї, прикладом якого є спільне проживання і ведення господарства, спільний побут, набуття характерних взаємних прав та обов`язків.
Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 14 травня 2026 року у справі 3580/1977/25.
Судом були встановлені наступні обставини.
ОСОБА_1 є рідною донькою ОСОБА_2 .
За відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян, актових записів про шлюб за період з 2005 по 2023 роки на ОСОБА_2 , 1967 року народження, актових записів про народження дітей, окрім зазначених, де батьком значиться ОСОБА_2 не виявлено.
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 виданого Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №783 ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_5 14.08.2015 року, та перебувала у шлюбі у зазначений у її заяві період (а.с.50 т.1).
Зі свідоцтва про зміну імені від 01.02.2022 року серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_6 змінила прізвище на ОСОБА_7 (а.с.51 т.1). 
Згідно сповіщення сім`ї ІНФОРМАЦІЯ_3 від 23.10.2023 №160 солдат ОСОБА_2 , 1967 року народження, загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок артилерійського обстрілу в районі Макіївки Сватівського району Луганської області під час виконання ним обов`язків військової служби.
Сповіщення про смерть ОСОБА_2 було адресовано донці загиблого.
Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела та суми нарахованих та виплачених доходів за період з січня 2022 року по липень 2025 року вбачається, що ОСОБА_2 за період з січня 2023 року по жовтень 2023 року отримав 248195, 64 грн. грошового забезпечення (а.с.123-125 т.2).
Як вбачається із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з І кварталу 2021 року по ІІІ квартал 2023 року заявниця ОСОБА_1 отримала дохід в загальній сумі 3330,64 грн.(а.с.41-42 т.1)
До позовної заяви додано витяги квитанцій про поповнення картки № НОМЕР_3 , однак кому вона належить відомості не містить (а.с.44-49 т.1).
Відповідно до акту обстеження від 08.04.2025 №58 Кам`янського Старостинського округу Солонянської селищної ради Дніпропетровської області Дніпровського району було встановлено, що ОСОБА_1 з 2018 по 2022 рік проживала разом зі своїм батьком ОСОБА_2 та були пов`язані спільним побутом (а.с.8 т.1).
З протоколу №04/07-2022 загальних зборів учасників ТОВ «Іванна» від 04.07.2022 вбачається, що ОСОБА_8 обмежили та призупинили обов`язки Директора Товариства у зв`язку зі станом здоров`я.
Згідно з довідкою Пенсійного фонду України форми ОК-5 ОСОБА_8 заробітна плата становила за 2015 рік - 22145, 60 грн., за 2016 рік – 26131,26 грн, за 2017 рік – 38759,60 грн, за 2018 рік – 47221, 35 грн., за 2019 рік – 54300,00 грн., за 2020 рік – 57867,58 грн, за 2021 рік – 67300,00 грн., за 2022 рік – 0,00 грн, за 2023 рік – 0,00 грн. та за 2024 рік – 0,00 грн. 
Із доданих до позовної заяви документів вбачається, що ОСОБА_2 систематично переказував кошти на банківську картку Монобанк чоловіка ОСОБА_1 - ОСОБА_8 .
Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію розірвання шлюбу №000420812085, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 розірвано 24.06.2014.
Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що заявниця проживала разом з батьком ОСОБА_2 до дня його смерті за адресою: АДРЕСА_1 , не мала власного самостійного доходу, окрім допомоги, яку вона отримувала від батька, була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. Встановлення юридичного факту перебування на утриманні загиблого військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби, необхідно заявниці для реалізації нею права на отримання матеріальних виплат та інших гарантій з боку держави, передбачених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Разом з тим, суд першої інстанції всупереч вимог ст. 89 ЦПК України не звернув належної уваги, що позивачка в той час перебула у шлюбі зі своїм чоловіком - ОСОБА_8 , була працездатною, отримувала разом зі своїм чоловіком дохід, тому не можна вважати, що її у значній мірі утримував її батько. Суд також не звернув уваги, що батько заявниці переказував грошові кошти не їй, а її чоловіку, тому також не можна вважати, що вони йшли на утримання заявниці. 
За таких обставин висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення заяви колегія суддів вважає зробленим за неповного з`ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, на припущеннях.

Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію
Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.
Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.
Для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого необхідно дослідили зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання (постанова ВС від 22.10.2020 у справі № 210/343/19, від 22.05.2019 у справі № 520/6518/17, від 27.06.2018 у справі № 210/2422/16-ц).
Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів (постанова ВС від 22.05.2019 у справі № 520/6518/17).
Відповідно до частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення, з-поміж іншого зазначаються, зокрема : 1) фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; 2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; 3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; 5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; 6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.
За таких обставин не є обґрунтованими належним чином висновки суду першої інстанції про те, що заявниця під час проживання разом з батьком ОСОБА_2 до дня його смерті за адресою: АДРЕСА_1 , не мала власного самостійного доходу, окрім допомоги, яку вона отримувала від свого батька. Висновки суду пр оте, що допомога батька була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування у достатній мірі не доведені.
Задовольняючи заяву про встановлення факту перебування заявниці на утриманні батька суд першої інстанції не спростував аргументи Міністерства оборони України, наведені у поясненнях на заяву, про те, що заявницею не підтверджено свого перебування на утриманні померлого військовослужбовця, не надано жодних доказів. Також суд помилково не взяв до уваги пояснення Пенсійного фонду України, відповідно до яких у ОСОБА_1 відсутнє право на отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника, оскільки заявниця будучи повнолітньою, не належить до жодної з категорії осіб з переліку непрацездатних членів сім`ї, передбаченого частиною четвертою статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», в редакції чинній станом на 14.10.2023 (а.с.146-149 т.1).
Таким чином, наявні у справі докази не підтверджують ту обставину, що вона перебувала на повному утриманні батька ОСОБА_2 або одержувала від нього допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.
У позовній заяві заявниця зазначає, що вона проживала з батьком за адресою: АДРЕСА_1 .
Однак як вбачається зі сповіщення сім`ї  ІНФОРМАЦІЯ_3 від 23.10.2023 №160 солдат ОСОБА_2 , 1967 року народження, загинув  ІНФОРМАЦІЯ_1  внаслідок артилерійського обстрілу в районі Макіївки Сватівського району Луганської області (а.с.35), заявниці було направлено на іншу адресу: АДРЕСА_2 .
Також вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_8 за цією адресою є особами які взяті на облік, як внутрішньо переміщені особи з 22.11.2023 року (а.с.23,24)
Отже, оскільки суд не надав належної оцінки тому, що заявниця перебуває у шлюбі з ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.50), який є особою працездатного віку, та відповідно до довідки Пенсійного фонду України форми ОК-5, її чоловік ОСОБА_8 отримував заробітну плату, яка становила за 2015 рік - 22145, 60 грн., за 2016 рік – 26131,26 грн, за 2017 рік – 38759,60 грн, за 2018 рік – 47221, 35 грн., за 2019 рік – 54300,00 грн., за 2020 рік – 57867,58 грн, за 2021 рік – 67300,00 грн., за 2022 рік – 0,00 грн, за 2023 рік – 0,00 грн. та за 2024 рік – 0,00 грн. – колегія суддів їх відхиляє, за недоведеністю.
Таким чином, суд апеляційної інстанції, розглядаючи справу, дослідив та оцінив всі докази у справі, у тому числі, й показання свідків, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку про те, що заявниця не надала належних і допустимих доказів на підтвердження факту надання їй батьком матеріальної допомоги, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів для існування, а також доказів проживання разом із батьком однією сім`єю, зокрема, доказів наявності між ними взаємних прав та обов`язків, ведення із загиблим батьком спільного господарства, наявності спільних витрат, участі у витратах з утримання житла у цей період, його ремонту тощо.
Посилання заявниці на те, що ОСОБА_2 регулярно здійснював перекази грошових коштів зі своєї банківської карти на картку заявниці та її чоловіка апеляційний суд не вважає беззаперечними доказами перебування її на повному утриманні батька, оскільки матеріали справи містять докази наявності інших джерел доходів чоловіка заявниці, а також заявницею не надано достатніх доказів, які б свідчили про її майновий стан, наявність або відсутність рухомого та нерухомого майна, коштів на банківських рахунках (виписки по банківських рахункам за період протягом якого заявниця просить встановити юридичний факт).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно рішення КСУ від 3.06.1999 по справі № 5-рп/99 факт перебування особи на утриманні має бути доведений конкретними матеріальними критеріями.
Висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях.
Надані заявницею докази не є безспірним підтвердженням перебування її на утриманні батька та надання ним матеріальної допомоги, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів для існування.
Схожий правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 11 березня 2026 року у справі №143/446/25.
Відповідно до пункту 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції вважає, що аргументи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а тому рішення суду першої інстанції відповідно до п.п. 3 ,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні заяви.
Щодо розподілу судових витрат.
Порядок розгляду справ окремого провадження визначений статтею 294 ЦПК України, відповідно до частини сьомої якої при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.
У справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи (частина третя статті 42 ЦПК України).
З огляду на викладене відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, можливе у справах позовного провадження, але у справах окремого провадження, з урахуванням особливостей розгляду цих справ, судові витрати не відшкодовуються.
Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 263/1265/18 та від 16.11.2022 у справі № 214/4179/21, постанова ОП КЦС від 25.03.2024 у справі № 161/9609/22.
За таких обставин, судові витрати, понесені Міністерством оборони України при поданні апеляційної скарги, слід залишити за заявником.
Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
постановив :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України в особі представника Лисенка Володимира Юрійовича –задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2025 року-скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Міністерство оборони України, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 10 червня 2026 року.

Головуючий   В.Б.Яцина.

Судді колегії    Ю.М.Мальований.

О.В.Маміна.