П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2026 року м. Київ

Справа №761/5378/25
Апеляційне провадження №22-ц/824/4357/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.
суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В.
за участю секретаря Липченко О.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Савицького О.А. 10 вересня 2025 року у м. Київ,
у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин», треті особи: виконуючий обов`язки директора Державного підприємства «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин» Гордієнко Віктор Миколайович про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, 

В С Т А Н О В И В

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому з урахуванням зміни предмета позову просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ № 106-к від 27 грудня 2024 року про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника директора ДП «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин»;
- поновити ОСОБА_1 на роботі в ДП «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин» на рівнозначній посаді;
- стягнути з ДП «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03 січня 2025 року по дату ухвалення рішення;
- стягнути з ДП «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин» на користь ОСОБА_1 судові витрати.
Позовні вимоги мотивовані тим, що з 17 листопада 2011 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем та займав посаду заступника директора з технологічних питань ДП «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин». 
Наказом № 106-к від 27 грудня 2024 року позивача було звільнено із займаної посади на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (скорочення штату працівників). 
Позивач вказував на те, що відповідачем не був додержаний визначений законом двомісячний термін щодо попередження про звільнення, а також не були запропоновані всі вільні посади, які відповідали його кваліфікації.
Посилаючись на те, що відповідачем при його звільненні були порушені положення законодавства про працю, позивач своє звільнення вважає незаконним, а тому звернувся до суду з даним позовом з метою захисту своїх порушених прав.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 10 вересня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ДП «Агенство з ідентифікації і реєстрації тварин», треті особи: виконуючий обов`язки директора ДП «Агенство з ідентифікації і реєстрації тварин» ОСОБА_2 про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі - відмовлено.
Рішення мотивоване тим що, що відповідачем було виконало обов`язок щодо працевлаштування ОСОБА_1 , передбачений частиною третьою статті 49-2 КЗпП України, оскільки позивачу було запропоновано усі вакантні посади, які з`являлися на підприємстві та в його філіях протягом всього періоду перед звільненням і які існували на день звільнення позивача. Доводи сторони позивача щодо порушення переважного права залишення на посаді та не проведення перевірки кваліфікації і продуктивності праці ОСОБА_1 на посаді першого заступника директора під час скорочення штату працівників відповідно до статті 42 КЗпП України, є необґрунтованими та до уваги судом не приймаються. Крім того, судом встановлено, що за час роботи на підприємстві позивач ОСОБА_1 двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення доган від 17 жовтня 2024 року та від 12 листопада 2024 року за неналежне виконання посадових обов`язків, що підтверджено копіями відповідних наказів.
Під час розгляду справи суд також встановив, що позивач з січня 2025 року офіційно працевлаштований та отримував офіційних дохід після звільнення з підприємства. Отже, твердження відповідача про те, що саме цими обставинами була обумовлена подана позивачем заява від 26 грудня 2024 року з проханням звільнити його з 02 січня 2025 року, знайшли своє підтвердження.
Таким чином суд прийшов до висновку, що за встановлених обставин позивача було правомірно звільнено з посади заступника директора з технологічних питань ДП «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин».

Не погодився із рішенням суду першої інстанції позивач, його представником - адвокатом Бойком В.В., подано апеляційну скаргу, в якій зазначено, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим.
В обґрунтування апеляційної скарги вказано, що відповідач не виконав вимог ч. 2 ст. 40 та ст. 49-2 КЗпП України недотримався двомісячного строку попередження про наступне вивільнення та не вжив заходів спрямованих на реальне працевлаштування позивача. Відповідач здійснив попередження ОСОБА_1 про наступне вивільнення 12 листопада 2024 року, а звільнення позивача відбулося 02 січня 2025 року, тому інтервал між цими датами становить 1 місяць 22 дні. 
Вважає, що незважаючи на подання позивачем заяви щодо скорочення терміну попередження про вивільнення та звільнення його з посади з 02 січня 2025 року згідно п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, відповідач, як роботодавець, зобов`язаний був виконати свій обов`язок з дотримання гарантій працівника при вивільненні, що виникли у зв`язку зі зміною в організації праці, зокрема, запропонувати позивачеві всі наявні вакансії, які відповідають його кваліфікації, що існували з моменту попередження працівника про наступне вивільнення до дня розірвання трудового договору з ним. Відповідачем цей обов`язок не виконано.
Вказує, що на підтвердження скорочення штату працівників, в даному випадку посади першого заступника директора, яку обіймав позивач, в матеріалах справи міститься копія наказу від 08 листопада 2024 року № 183. Проте, вказаний наказ не містить відомостей про скорочення штату працівників відповідача, а наявність в цьому наказі пункту 2 про необхідність начальнику Планово-економічного відділу розробити нові штатні розписи не свідчить про прийняття наказу саме про скорочення штату, враховуючи, що безпосередньо наказ №183 не містить в собі пункту саме про скорочення штату працівників, в тому числі штатної одиниці позивача.
Звертає увагу, що відповідачем не надано штатного розпису, який діяв на момент прийняття Наказу №183 від 08 листопада 2024 року з якого можливо встановити, що саме всі вакантні посади були запропоновані позивачу, а надана на вимогу суду інформація з переліком вакантних посад на Державному підприємстві «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин» за період з 01 листопада 2024 року по 02 січня 2025 року вказаного не підтверджує.
Зазначає, що звільнення з роботи є крайнім заходом у зв`язку з об`єктивною неможливістю збереження трудових правовідносин або ж через небажання працівника продовжувати працювати на запропонованих умовах.
На підставі викладеного, просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 вересня 2025 рокута ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу Державне підприємство «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин» просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Вважає, що рішення суду прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права та є таким, що не підлягає скасуванню. 

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Бойко В.В., підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. 
Представник ДП «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин» - адвокат Теплюк В.С. та третя особа ОСОБА_2 заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що з 17 листопада 2011 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах та займав посаду заступника директора з технологічних питань ДП «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин». З 01 липня 2022 року посаду перейменовано на «перший заступник директора». Вказане підтверджується записами зробленими у трудовій книжці позивача (т.1, а.с.21 на звороті)
Наказом Держпродспоживслужби № 732 від 17 жовтня 2024 року «Про передачу державного майна» передано безоплатно з балансу державного підприємства «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин» на баланс Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області державне майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (база відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), що розміщене на земельній ділянці площею 0,5146 га, кадастровий номер 5123781300:04:001:0672, за переліком згідно з додатком. (т.1, а.с. 240-243)
У зв`язку із змінами в організації виробництва і праці на підприємстві, пов`язаними із виконанням наказу Держпродспоживслужби від 17 жовтня 2024 року № 732 «Про передачу державного майна», директором підприємства видано наказ № 183 від 08 листопада 2024 року «Про скорочення штату працівників та затвердження нової Організаційної структури ДП «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин». (т.1, а.с 208-209)
Згідно з наказом № 183 затверджено нову організаційну структуру підприємства зі скороченням 9 штатних працівників, а саме: першого заступника директора, провідного бухгалтера відділу бухгалтерського обліку Головного офісу, начальника Відокремленого підрозділу «База відпочинку «Ромашка», службовця на складі Відокремленого підрозділу «База відпочинку «Ромашка», каштеляна Відокремленого підрозділу «База відпочинку «Ромашка» та 4 (чотири) посади охоронників Відокремленого підрозділу «База відпочинку «Ромашка», який був введений в дію з січня 2025 року. (т.1, а.с. 210-212)
12 листопада 2024 року ОСОБА_1 було ознайомлено з указаним наказом, про що свідчить його особистий підпис на копії наказу. (т.1, а.с.209)
Відповідно до п.1.5 посадової інструкції першого заступника директора ДП «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин», затвердженої директором підприємства 27 серпня 2024 року до основних посадових обов`язків першого заступника директора належали координація та контроль роботи відокремленого підрозділу «База відпочинку «Ромашка». (т.1, а.с. 24-28)
У зв`язку зі зміною організаційної структури підприємства та враховуючи пункт 2 наказу №183 на підприємстві видано наказ № 185 від 11 листопада 2024 року «Про затвердження штатних розписів ДП «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин». 
Пунктом 1 наказу № 185 передбачено затвердити та ввести в дію з 20 січня 2025 року штатні розписи підприємства, згідно з додатками №№ 1, 2, 3.(т.1, а.с. 201-207)
12 листопада 2024 року ОСОБА_1 було попереджено про скорочення посади першого заступника директора, яку він обіймав. Одночасно з попередженням ОСОБА_1 були запропоновані всі наявні на підприємстві вакантні посади. З попередженням із запропонованими вакантними посадами ОСОБА_1 був ознайомлений 12 листопада 2024 року, про що свідчить його особистий підпис. Разом з тим, згоди стосовно запропонованих йому вакансій для подальшого працевлаштування позивач не надав. (т.1, а.с. 95-96)
Також встановлено, що ОСОБА_1 з дати попередження про скорочення по дату його фактичного звільнення - 02 січня 2025 року додатково пропонувалися вакантні посади, а саме:
листом № 2038/є02 від 13 листопада 2024 року «Про пропозицію на зайняття посади» додатково запропоновано посаду фахівця І категорії Черкаської філії. Від запропонованої посади ОСОБА_1 19 листопада 2024 року відмовився; (т.1, а.с. 96 на звороті)
листом № 2137/є02 від 25 листопада 2024 року «Про пропозицію на зайняття посади» додатково запропоновано посаду фахівця Черкаської філії. Від запропонованої посади ОСОБА_1 25 листопада 2024 року відмовився; (т.1, а.с. 97)
листом № 2244/є-02 від 12 грудня 2024 року «Про пропозицію на зайняття посади» додатково запропоновано посаду провідного бухгалтера Відділу бухгалтерського обліку Головного офісу. Від запропонованої посади ОСОБА_1 12 грудня 2024 року відмовився; (т.1, а.с. 97 на звороті)
листом № 2280/є-02 від 17 грудня 2024 року «Про пропозицію на зайняття посади» додатково запропоновано посаду бухгалтера І категорії Київської філії. Від запропонованої посади ОСОБА_1 18 грудня 2024 року відмовився; (т.1, а.с. 98)
листом № 2296/є02 від 20 грудня 2024 року «Про пропозицію на зайняття посади» додатково запропоновано посаду провідного інженера з комп`ютерних систем Відділу інформаційних технологій Головного офісу. Від запропонованої посади ОСОБА_1 26 грудня 2024 року відмовився. (т.1, а.с. 98 на звороті)
Листом № 24-14/24899 від 02 грудня 2024 року Держпродспоживслужба погодила звільнення з посади першого заступника директора ОСОБА_1 (т.1, а.с. 218)
26 грудня 2024 року ОСОБА_1 особисто подав заяву на ім`я в.о. директора підприємства ОСОБА_2 , у якій просив скоротити строк попередження про вивільнення у зв`язку зі скороченням штату та звільнити його за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, саме 02 січня 2025 року (т.1, а.с. 94)
Наказом № 106-к від 27 грудня 2024 року позивача було звільнено із займаної посади на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (скорочення штату працівників) (т.1, а.с. 93). 
Також до справи долучено копію трудової книжки та відомості з Пенсійного фонду України про застраховану особу, з яких вбачається. що ОСОБА_1 на наступний день після його звільнення з підприємства, а саме 03 січня 2025 року, був працевлаштований в іншій установі - ДУ «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М. Амосова Національної академії медичних наук України», на посаді начальника планово-економічного відділу згідно з наказом №500-п від 27 грудня 2024 року (т.1, 8, 16-20)
Наявні у справі й накази про те, що за час роботи на підприємстві позивач двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення доган від 17 жовтня 2024 року та від 12 листопада 2024 року за неналежне виконання посадових обов`язків, що підтверджено копіями відповідних наказів. (т.1, а.с.227, 228, 240-241)

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України).
За частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
При скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці (частина перша статті 42 КЗпП України).
Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.
Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи (частини перша - третя статті 49-2 КЗпП України).

Згідно з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними в постановах від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц, від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц , від 12 червня 2019 року у справі № 297/868/18, від 28 квітня 2021 року у справі № 373/2133/17, суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить винятково власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.
В постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 303/798/17 зазначено, що метою персонального попередження про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці з одночасною пропозицією іншої роботи в розумінні статті 49-2 КЗпП України є надання працівникові можливості завчасно визначитися з майбутнім працевлаштуванням або підшукати собі іншу роботу.
Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантні посади чи роботу за відповідною професією або спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо та яка з`явилася на підприємстві протягом цього періоду й існувала на день звільнення (постанови Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 525/983/21, від 10 січня 2024 року у справі № 333/4779/20).
Отже, роботодавець має запропонувати працівнику, якого він вивільняє, всі вакансії, які були (з`явилися) на підприємстві, аж до моменту звільнення (постанови Верховного Суду від 20 лютого 2023 року у справі № 199/4766/21, від 18 жовтня 2023 року у справі № 210/6543/21, від 06 травня 2020 року у справі № 487/2191/17, від 10 листопада 2022 року у справі № 525/983/21, від 24 червня 2020 року у справі № 742/1209/18, від 30 січня 2020 року у справі № 466/7604/17).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 серпня 2024 року у справі № 641/1334/23 вказала на те, що скорочення двомісячного строку попередження працівника про наступне вивільнення не позбавляє працівника гарантій, які надані йому у зв`язку з обставинами змін в організації праці, а дотримання роботодавцем таких гарантій є обов`язковим для звільнення працівника за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України незалежно від тривалості строку попередження при вивільненні, то роботодавець зобов`язаний надати працівникові, який вивільняється, пропозиції всіх вакансій (що відповідають його кваліфікації), які існували в нього з моменту попередження такого працівника про наступне вивільнення до дня його звільнення, з урахуванням при цьому положень статті 42 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці.
Якщо працівник відмовився від усіх запропонованих роботодавцем вакансій, висловлюючи цим своє небажання продовжувати працювати на змінених умовах праці, тоді роботодавець вправі звільнити його з роботи за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України до завершення двомісячного строку попередження про наступне вивільнення.

Верховний Суд у постанові від 23 жовтня 2024 року у справі № 127/8438/23 вказав на те, що скорочення двомісячного строку попередження працівника про наступне вивільнення свідчить про те, що сторони домовилися вирішити питання щодо продовження/припинення трудових правовідносин в інший, ніж гарантований трудовим законодавством, строк.
Водночас скорочення зазначеного строку не впливає на виниклі у зв`язку зі зміною в організації праці гарантії працівника при вивільненні та не звільняє роботодавця від виконання обов`язку з працевлаштування працівника.
Такий обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували на день звільнення.
Вимоги норм КЗпП України покладають на адміністрації роботодавців обов`язок щодо дотримання ними строку попередження працівника про наступне вивільнення, однак вказані норми не містять заборони щодо вивільнення працівника на його прохання раніше закінчення строку такого попередження.
Подання працівником заяви про скорочення строку його попередження та звільнення могло бути підставою для звільнення раніше обумовленого строку виключно за наявності обставин, які вказують на відсутність можливості подальшого використання на службі працівника.
Отже, подання працівником заяви про скорочення строку попередження про наступне вивільнення може бути підставою для скорочення цього строку, проте не звільняє роботодавця від обов`язку дотримання ним гарантій при звільненні працівника за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, зокрема - з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору запропонувати такому працівникові всі вакантні посади, які відповідають його кваліфікації.
На прохання працівника строк попередження про наступне його звільнення (за два місяці) може бути скорочено роботодавцем і такого працівника може бути звільнено за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.
Відмова працівника від зайняття запропонованих вакансій (у разі наявності пропозицій) чи відсутність відповідних вакансій свідчить про об`єктивну неможливість продовження трудових правовідносин та є передумовою для звільнення такого працівника за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України у визначений ним строк. Однак рішення про задоволення заяви про скорочення строку повідомлення про наступне вивільнення та звільнення працівника за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України приймає роботодавець, який не позбавлений права відмовити в задоволенні такої заяви.
При цьому необхідно виходити з того, що скорочення двомісячного строку попередження про наступне вивільнення є виправданим при об`єктивній безперспективності очікування працівника на подальше працевлаштування або у випадку безальтернативної відмови працівника на продовження трудових правовідносин на змінених умовах праці, тобто коли працівник відмовляється від продовження роботи на будь-яких посадах у зв`язку зі змінами в організації праці, про що доцільно вказати в його заяві про скорочення строку попередження про наступне вивільнення та звільнення його з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.
Аналогічні праві висновки наведені Верховним Судом і в постанові від 04 грудня 2024 року у справі № 295/3597/23

У справі, яка переглядається, встановлено, що 12 листопада 2024 року позивача попереджено про те, що у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (скорочення штату працівників) ДП «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин» (наказ від 08.11.2024 № 183 «Про скорочення штату працівників та затвердження нової Організаційної структури ДП «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин») та наказу від 11.11.2024 № 185 «Про затвердження штатних розписів ДП «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин» скорочено посаду першого заступника директора ДП «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин», яку займав позивач.
Право визначати чисельність і штат працівників належить винятково власнику або уповноваженому ним органу. Тобто суд не вправі входити у оцінку доцільності скорочення тих чи інших посад, це питання перебуває поза межами дискреційних повноважень суду, та знаходиться у виключній компетенції працедавця. Судом при розгляді спору між працівником та підприємством, що виникають при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва, скорочення штату чи чисельності працівників оцінюється виключно чи дотриманий працедавцем порядок попередження працівників про такі зміни, чи вжито реальних заходів для влаштування працівника на іншу роботу. 
Одночасно із попередженням, позивачу було запропоновано 18 посад для переведення вакантні посади відповідно до його кваліфікації, спеціальності та досвіду роботи. З указаним попередженням позивач ознайомився 12 листопада 2024 року.
Крім того позивачу було додатково запропоновано й інші вакантні посади, а саме: фахівця І категорії Черкаської філії, фахівця Черкаської філії, провідного бухгалтера Відділу бухгалтерського обліку Головного офісу, посаду бухгалтера І категорії Київської філії, провідного інженера з комп`ютерних систем Відділу інформаційних технологій Головного офісу. 
Від вказаних посад позивач відмовився про, що в пропозиціях містяться відповідні відмітки зроблені останнім. Даних про наявність інших посад матеріали справи не містять і позивач в ході розгляду справи не вказав на наявність таких.
26 грудня 2024 року позивач подав заяву на ім`я в.о. директора підприємства ОСОБА_2 , у якій просив скоротити строк попередження про вивільнення у зв`язку зі скороченням штату та звільнити його за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, саме 02 січня 2025 року.
27 грудня 2024 року позивача було звільнено із займаної посади на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (скорочення штату працівників).
Цього ж дня позивач в попередженні від 12 листопада 2024 року вказав, що не згоден з переведеннями на посади запропоновані відповідачем.
Отже, відповідачем дотримано двомісячний строк попередження про вивільнення працівників та запропоновано всі наявні вакантні посади на підприємстві, оскільки позивачу було відомо про введення в дію нового розпису підприємства та скорочення ряд посад.
При цьому зі справи вбачається, що було відсутнє й переважне право позивача у залишенні на роботі, оскільки таке право виникає у випадку скорочення однакових посад, а посада першого заступника директора, яку обіймав ОСОБА_1 була єдиною у штатному розписі підприємства і відсутня у введеному новому штатному розписі. При цьому, переважне право на залишення працівника на роботі не тотожне переважному праву його працевлаштування на нову посаду, про що вірно вказано районним судом.
Посилання апеляційної скарги на те, що з моменту попередження до моменту звільнення відповідачем не було дотримано двох місячного строку встановленого ст. 49-2 КЗпП України, колегія суддів відхиляє, оскільки позивач відмовився від всіх запропонованих йому посад та в заяві від 26 грудня 2024 року особисто просив скоротити строк попередження про вивільнення у зв`язку зі скороченням штату та звільнити його за п.1 ст. 40 КЗпП України, саме 02 січня 2025 року. Відповідачем у наказі про звільнення від 27 грудня 2024 року було вказано, що позивач вважається звільненим з 02 січня 2025 року. З огляду на вказане скорочення двомісячного строку попередження про наступне вивільнення вбачається виправданим і не є таким що порушує права позивача. 
Зважаючи на викладене, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що звільнення позивача у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України відбулося без порушення вимог законодавства про працю, а відтак відсутні підстави для задоволення заявлених вимог про поновлення позивача на роботі, а також у похідних вимогах про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.
На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи. Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі та не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
Доводи та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевим судом та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні місцевим судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні, а отже слід відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для вирішення питання судових витрат понесених позивачем.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 вересня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова 

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 14 травня 2026 року.