25.06.26
22-ц/812/1138/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2026 року м. Миколаїв

справа №490/396/26
провадження №22-ц/812/1138/26

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого Локтіонової О. В.,
суддів: Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,
із секретарем судового засідання – Богуславською О. М.,
без участі учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 березня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Саламатіна О. В. у приміщенні суду у м. Миколаєві, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

В січні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі – ТОВ «ФК «Кредит -Капітал» або Товариство) звернулося до суду з зазначеним вище позовом, який обґрунтовувало наступним.
21 вересня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №2951974, за умовами якого відповідачка отримала кредит у сумі 12 000,00 грн зі сплатою стандартної процентної ставки у розмірі 1,90% в день від суми кредиту. Строк кредиту 30 днів.
Позивач зазначав, що ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконало та надало їй кредит у сумі 12 000,00 грн.
ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала. У зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість за кредитним договором.
21 квітня 2021 року ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір відступлення права вимоги №ККАУ-21042021. За цим договором ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги, в тому числі, до ОСОБА_1 за кредитним договором №2951974 від 21 вересня 2020 року.
Станом на день звернення з позовом до суду заборгованість відповідачки за кредитним договором становила 29 410,00 грн, яка складається з тіла кредиту у сумі 12 000,00 грн та процентів за користування кредитом у сумі 17 410,00 грн.
Посилаючись на зазначене, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у сумі 29 410,00 грн та судові витрати у вигляді судового збору у сумі 2662,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 березня 2026 року у задоволені позову ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відмовлено.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено надання відповідачці кредитних коштів за договором №2951974 від 21 вересня 2020 року, оскільки у кредитному договорі було вказано, що гроші надаються шляхом їх перерахування на платіжну карту № НОМЕР_1 , а гроші були зараховані на карту № НОМЕР_2 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовної заяви.
Обґрунтовуючи скаргу, позивач зазначав, що суд першої інстанції неправильно оцінив наявні у справи докази, а тому припустився помилки при ухваленні рішення.
Позивач вказував, що відповідачка отримала кредитні кошти на картку, яка була нею вказана, частково погашала кредит, а отже визнала борг, а тому суд дійшов помилкового висновку про недоведення позивачем факту отримання відповідачкою кредитних коштів.

Доводи інших учасників справи
Відповідачкою через представницю ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, у якому вона просила у задоволенні апеляційної скарги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відмовити, а рішення суду залишити без змін.
Відповідачка вказувала, що не визнає заявлені позивачем вимоги щодо стягнення відсотків, оскільки вони є завищеними та нарахованими за межами строку кредитування. 

Фактичні обставини справи

21 вересня 2020 року ОСОБА_1 ознайомилася з паспортом споживчого кредиту ТОВ «Авентус Україна», який містить такі умови кредитування: сума кредитного ліміту – 12 000,00 грн, строк кредитування – 30 днів, знижена процентна ставка – 1,43% в день, стандартна процентна ставка – 1,90% в день.
У цей же день між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір про надання споживчого кредиту №2951974, який був підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором М706070.
Відповідно до умов договору ТОВ «Авентус Україна» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит у сумі 12 000,00 гривень шляхом перерахування коштів за реквізитами платіжної карти № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту, а відповідачка зобов`язалася повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені цим договором.
Згідно з пунктами 1.5, 1.5.1, 1.5.2 процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від фактичного виконання споживачем умов договору та становить: знижена процентна ставка 1,43 % в день від суми кредиту, застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного у пункті 1.4 цього договору (без пролонгацій), якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку; стандартна процентна ставка 1,90% в день від суми кредиту застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного у пункті 1.4 цього договору, якщо споживач не виконав умови зазначені в п.1.5.1 договору для застосування зниженої процентної ставки, та у межах нового строку, якщо відбулося продовження строку користування кредитом відповідно до п.4.1-4.6 цього договору, та у межах періоду прострочення, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України.
Відповідно до довідки ТОВ «ФК «Вей фор пей» від 16.12.2025 вказане товариство за дорученням ТОВ «Авентус Україна» 21 вересня 2020 року перерахувало 12 000,00 грн на платіжну картку № НОМЕР_3 , код авторизації 335173, номер транзакції в системі WayForPay – creditplus – 10873815.
З розрахунку заборгованості випливає, що відповідачка за кредитним договором заборгувала 29 410,00 грн: 12 000,00 грн – тіло кредиту, 17 410,00 грн – проценти за користування кредитом за період з 21.09.2020 до 18.01.2021. На погашення заборгованості ОСОБА_1 спрямувала 9950,00 грн, які були зараховані на погашення відсотків.
21 квітня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений договір про відступлення прав вимоги №ККАУ-21042021, за умовами якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «Авентус Україна».
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимог №ККАУ-21042021 від 21 квітня 2021 року до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за Договором №2951974 від 21 вересня 2020 року на загальну суму 29 410,00 грн.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Згідно з вимогами статті 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
При цьому згідно з статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 ЦК України).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина 1 статті 207 ЦК України).
В силу частин 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з вимогами статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства. 
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»).
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункти 6, 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 512 ЦК України визначені підстави заміни кредитора у зобов`язанні. За однією з таких підстав кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передавання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Крім того, статтею 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним Договором або законом.
Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» як новий кредитор, до якого перейшли права вимоги за укладеним ОСОБА_1 кредитним договором від 21 вересня 2020 року, просило про стягнення з позичальниці суми неповернутої заборгованості в розмірі 29 410,00 грн, яка складається з тіла кредиту у сумі 12 000,00 грн та процентів за користування кредитом у сумі 17 410,00 грн, які були нараховані за період з 21.09.2020 до 18.01.2021. 
Суд першої інстанції, вирішуючи спір, вважав безпідставними позовні вимоги Товариства, оскільки воно, на думку суду, не довело факт надання відповідачці кредитних коштів.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.
З досліджених доказів вбачається, що 21 вересня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту №2951974, за умовами якого позичальниця отримала 12 000,00 грн кредитних коштів на строк 30 днів з можливою пролонгацією до 120 днів. 
Висновок суду про те, що позивач не довів факту надання кредитних коштів відповідачці, колегія суддів вважає хибним. Наявні у справі докази свідчать, що кредитні кошти були перераховані відповідачці, оскільки вона декілька разів здійснювала погашення заборгованості, що загалом склало суму 9950,00 грн. Перерахування кредитором кредитних коштів не на ту платіжну карту, що вказана позичальницею у кредитному договорі, не свідчить про те, що кошти не були перераховані відповідачці. За умовами кредитного договору вони могли бути перераховані і на іншу платіжну карту, яка буде вказана відповідачкою. У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка не заперечувала факту отримання кредитних коштів. Вона не погоджувалася з сумою нарахованих відсотків.
Вказані кредитні кошти та нараховані за договором відсотки ОСОБА_1 у повному обсязі не сплатила, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором у сумі 29 410,00 грн.
За умовами кредитного договору вказана позивачем сума заборгованості нарахована правильно.
Посилання відповідачки на те, що зазначена позивачем сума відсотків є завищеною та нарахованою за межами строку кредитування, колегія суддів вважає необґрунтованими. 
Згідно з нормами статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи – споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Укладаючи кредитний договір, ОСОБА_1 знайомилася з його умовами, у тому числі з реальною процентною ставкою, про що свідчить її підпис, а отже повинна сплатити позивачу проценти у розмірі, який обумовлений у договорі. Нарахування відсотків здійснено у строки кредитування, які були визначені сторонами у 120 днів з урахуванням пролонгацій.
21 квітня 2021 року ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір відступлення права вимоги, за умовами якого до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право грошової вимоги за зазначеним вище кредитним договором.
Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у сумі 29 410,00 грн, яка складається з тіла кредиту у сумі 12 000,00 грн та процентів за користування кредитом у сумі 17 410,00 грн, які нараховані за період з 21.09.2020 до 18.01.2021.
Враховуючи викладене колегія суддів вважає слушними доводи позивача про наявність підстав для задоволення його апеляційної скарги в частині вирішення позовних вимог.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням викладеного апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про задоволення позовних вимог Товариства у повному обсязі.

Щодо судових витрат

Згідно із підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Стаття 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що у ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З матеріалів справи вбачається, що позивач за подання позовної заяви сплатив судовий збір у сумі 2662,40 грн, а за подання апеляційної скарги – у сумі 3993,60 грн, витрати позивача по оплаті професійної правничої допомоги, яка надавалася йому адвокатським об`єднанням «Апологет» на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025, у суді першої інстанції становили 8000,00 грн (усна консультація (0,5 год), ознайомлення з матеріалами кредитної справи (2 год), погодження правової позиції (0,5 год), складення позовної заяви (3 год 30 хв)).
Згідно з актом наданих послуг №1209 від 12.01.2026 витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у сумі 8000,00 грн підлягають оплаті клієнтом протягом одного року з моменту підписання акту. 
Враховуючи, що апеляційний суд задовольнив апеляційну скаргу позивача, то відповідачка повинна відшкодувати позивачу сплачений ним судовий збір за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій на суму 6656,00 грн (2662,40 грн + 3993,60 грн).
Що стосується відшкодування позивачу відповідачкою витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, то суд вважає, що співмірною зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами, витраченим на них часом, ціною позову є сума 5000,00 грн.
Керуючись статтями 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задовольнити.
Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 березня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №2951974 від 21 вересня 2020 року у сумі 29 410,00 грн, яка складається з тіла кредиту у сумі 12 000,00 грн та процентів за користування кредитом у сумі 17 410,00 грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» судовий збір за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій у сумі 6656,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у сумі 5000,00 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.В.Локтіонова
Судді Т. В. Крамаренко
О. О. Ямкова

Повне судове рішення складено 25 червня 2026 року.