ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/30857/21 Суддя (судді) першої інстанції: Чернова Жанна Миколаївна

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів – Епель О.В., Файдюка В.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві в якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління пенсійного фонду України в м.Києві щодо неврахування до пільгового стажу періодів з 01.09.1987 по 30.06.1988, з 17.08.1988 по 03.11.1988, 18.11.1988 по 27.12.1990, з 06.02.1991 по 01.03.1995, 12.05.1997 по 10.08.1998, з 11.05.2002 по 01.09.2008 в пільговому обчисленні ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 );
- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) періоди стажу з 01.09.1987 по 30.06.1988, з 17.08.1988 по 03.11.1988, 18.11.1988 по 27.12.1990, з 06.02.1991 по 01.03.1995, 12.05.1997 по 10.08.1998, з 11.05.2002 по 01.09.2008 в пільговому обчисленні та здійснити перерахунок пенсії з урахуванням положень Статті 8 Закону України «Про престижність шахтарської праці» починаючи з 25.08.2020.
На виконання положень Закону України від 13 грудня 2022 року № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16 вересня 2024 року № 399 цю справу передано на розгляд до Запорізького окружного адміністративного суду.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25 липня 2025 року адміністративний позов задоволено частково, а саме визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо неврахування до пільгового стажу ОСОБА_1 періодів з 01.09.1987 по 30.06.1988, з 18.11.1988 по 27.12.1990, з 11.05.2002 по 01.09.2008, з 17.08.1988 по 25.08.1988, з 22.08.1992 по 30.03.1993, з 12.05.1997 по 10.08.1998; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві розглянути питання про зарахування ОСОБА_1 періодів стажу з 01.09.1987 по 30.06.1988, з 18.11.1988 по 27.12.1990, з 11.05.2002 по 01.09.2008, з 17.08.1988 по 25.08.1988, з 22.08.1992 по 30.03.1993, з 12.05.1997 по 10.08.1998 в пільговому обчисленні, та розглянути питання про перерахунок пенсії з урахуванням положень статті 8 Закону України «Про престижність шахтарської праці» починаючи з 25.08.2020, з урахуванням висновків суду в даній справі. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку (робота за Списком №1), розмір якої обчислено відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
25.08.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про перехід на інший вид пенсії за віком на пільгових умовах по Списком №1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про пенсійне забезпечення».
28.09.2020 позивач отримав від відповідача розпорядження про призначення пенсії та розрахунок стажу. Відповідно до розрахунку стажу позивачу зараховано стаж по Списку №1 – 10 років 00 місяців 00 днів та 4 роки 06 місяців 05 днів перебування на інвалідності по трудовому каліцтву.
Позивач 02.04.2021 звернувся до відповідача з заявою про зарахування йому періодів стажу з 01.09.1987 по 30.06.1988, з 18.11.1988 по 27.12.1990, 17.08.1988 по 03.11.1988, з 06.02.1991 по 01.03.1995, з 20.03.1995 по 09.10.1996, з 29.10.1996 по 30.04.1997, з 12.05.1997 по 10.08.1998, з 07.07.1999 по 01.11.2000 в пільговому обчисленні по Списку №1. 
Відповідач листом від 12.05.2021 повідомив про те, що врахування до пільгового стажу навчання та періоду проходження військової служби не включається та надав розрахунок стажу в якому стаж за Списком №1 становить 15 років 3 місяці 14 днів.
28.08.2021 позивач звернувся до відповідача з заявою щодо здійснення перерахунку пенсії з врахуванням періодів з 01.09.1987 по 30.06.1988, з 18.11.1988 по 27.12.1990, 17.08.1988 по 03.11.1988, з 06.02.1991 по 01.03.1995, з 20.03.1995 по 09.10.1996, з 29.10.1996 по 30.04.1997, з 12.05.1997 по 10.08.1998, з 07.07.1999 по 01.11.2000 в пільговому обчисленні по Списку №1 та здійснити перерахунок пенсії з урахуванням положень статті 8 Закону України «Про престижність шахтарської праці» з належними доплатами, надбавками та допомогами відповідно до чинного законодавства.
Відповідач листом від 29.09.2021 повідомив про те, що пільговий стаж за Списком №1 становить 15 років 03 місяці 19 днів, у тому числі з урахуванням періоду перебування на інвалідності по трудовому каліцтву, який становить 6 років 1 місяць 19 днів. В зв`язку з відсутністю 15 років підземного стажу перерахунок пенсії позивача з урахуванням положень статті 8 Закону України «Про престижність шахтарської праці» не підлягає.
Позивач, не погодившись з діями Головного управління пенсійного фонду України в м.Києві щодо неврахування до пільгового стажу періодів з 01.09.1987 по 30.06.1988, з 17.08.1988 по 03.11.1988, 18.11.1988 по 27.12.1990, з 06.02.1991 по 01.03.1995, 12.05.1997 по 10.08.1998, з 11.05.2002 по 01.09.2008, звернувся з даним позовом до суду.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Нормами статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг, врегульовано Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).
Згідно з частиною 3 статті 4 Закону №1058-IV виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.
Відповідно до змісту статті 5 Закону №1058-IV, цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
До набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII).
За приписами частини 3 статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи, який дає право на пенсію, зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищення кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Відповідно до пункту 8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
З огляду на положення наведених норм, до страхового стажу зараховуються періоди навчання за денною формою у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі, які підтверджені дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Так, відповідно до диплому НОМЕР_2 позивач 01 вересня 1987 року вступив до середнього професійно-технічного училища м. Димитров Донецької області і 30 червня 1988 закінчив повний курс середнього професійно-технічного училища за професією машиніст електровоза поверхні шахти. Рішенням екзаменаційної комісії від 30 червня 1988 року позивачу присвоєно кваліфікацію машиніст електровоза поверхні шахти.
Відповідно до військового квитка позивач з 18.11.1988 по 27.12.1990 проходив військову службу.
Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_3 , позивач працював з 17.08.1988 на шахті ім. Димитрова машиністом електровоза. 26.08.1988 переведений учнем машиніста електровоза підземного. 01.10.1988 переведений машиністом електровоза підземного з повним робочим днем в шахті. 03.11.1988 звільнений у зв`язку з призовом до лав радянської армії. 06.02.1991 прийнятий машиністом електровоза підземним з повним робочим днем під землею на шахті ім. Димитрова.
Пунктом «д» частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Частиною 1 статті 38 Законом України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» № 103/98-ВР від 10.02.1998 встановлено, що час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Аналогічна за змістом вимога міститься і в абзаці 1 пункту 26 Положення про професійно - технічний навчальний заклад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1998 №1240, час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі до безперервного і до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за одержаною професією не перевищує трьох місяців.
За приписами статті 3 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» професійна (професійно-технічна) освіта є складовою системи освіти України. Професійна (професійно-технічна) освіта є комплексом педагогічних та організаційно-управлінських заходів, спрямованих на забезпечення оволодіння громадянами знаннями, уміннями і навичками в обраній ними галузі професійної діяльності, розвиток компетентності та професіоналізму, виховання загальної і професійної культури. Професійна (професійно-технічна) освіта здобувається у закладах професійної (професійно-технічної) освіти.
Професійне (професійно-технічне) навчання - складова професійної (професійно-технічної) освіти. Професійне (професійно-технічне) навчання передбачає формування і розвиток професійних компетентностей особи, необхідних для професійної діяльності за певною професією у відповідній галузі, забезпечення її конкурентоздатності на ринку праці та мобільності, перспектив її кар`єрного зростання впродовж життя.
Відповідно до статті 5 цього Закону, професійна (професійно-технічна) освіта здобувається громадянами України в державних і комунальних закладах професійної (професійно-технічної) освіти безоплатно, за рахунок держави, а у державних та комунальних акредитованих вищих професійно-технічних навчальних училищах та центрах професійної освіти - у межах державного та/або регіонального замовлення безоплатно, на конкурсній основі.
За змістом статті 17 Закону України «Про професійно-технічну освіту» професійно-технічний навчальний заклад - це заклад освіти, що забезпечує реалізацію потреб громадян у професійно-технічній освіті, оволодінні робітничими професіями, спеціальностями, кваліфікацією відповідно до їх інтересів, здібностей, стану здоров`я.
Статтею 18 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» визначено, що до професійно-технічних навчальних закладів належать: професійно-технічне училище відповідного профілю; професійне училище соціальної реабілітації; вище професійне училище; професійний ліцей; професійний ліцей відповідного профілю; професійно-художнє училище; художнє професійно-технічне училище; вище художнє професійно-технічне училище; училище-агрофірма; вище училище-агрофірма; училище-завод; центр професійно-технічної освіти; центр професійної освіти; навчально-виробничий центр; центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів; навчально-курсовий комбінат; навчальний центр; інші типи навчальних закладів, що надають професійно-технічну освіту або здійснюють професійно-технічне навчання.
Згідно з частиною 4 статті 19 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» професійно-технічні навчальні заклади незалежно від форм власності та підпорядкування розпочинають діяльність, пов`язану з підготовкою кваліфікованих робітників та наданням інших освітніх послуг, після отримання ліцензії. Ліцензія видається у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Вказаною нормою передбачено, що до професійно-технічних навчальних закладів належать інші типи навчальних закладів, що надають професійно-технічну освіту або здійснюють професійно-технічне навчання.
З аналізу вищезазначених норм слідує, що для зарахування спірного періоду навчання до пільгового стажу, особа після завершення навчання має працевлаштуватись за професією, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, при цьому не встановлюючи обмежень щодо часу працевлаштування особи або конкретної професії.
Отже, з огляду на період навчання позивача 01.09.1987 по 30.06.1988 та відповідно до записів трудової книжки позивача 17.08.1988 останній працевлаштований на шахту ім. Димитрова машиністом електровоза, тобто за набутою професією.
Таким чином, період навчання позивача з 01.09.1987 по 30.06.1988 підлягає зарахуванню до його пільгового стажу.
Щодо зарахування до пільгового стажу роботи періоду проходження військової служби позивача, суд зазначає наступне.
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.
Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з абз. 2 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (зі змінами та доповненнями), час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Відповідно до п. «в» ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується також військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.
Так, згідно з розрахунком стажу позивача (Форма РС-право), військова строкова служба позивача з 18.11.1988 по 27.12.1990 зарахована відповідачем до його страхового стажу.
Суд зазначає, що трудовою книжкою та військовим квитком позивача підтверджується, що в період з 18.11.1988 по 27.12.1990 він перебував в лавах Радянської армії. Також, трудова книжка позивача свідчить, що 03.11.1988 позивач був звільнений у зв`язку з призовом до лав Радянської армії з посади машиніста електровоза з повним робочим днем в шахті. Як установив суд, період роботи позивача з 26.08.1988 по 03.11.1988 був зарахований до стажу позивача, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1.
Таким чином, з урахуванням абз. 2 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», служба позивача в лавах Радянської армії у період з 18.11.1988 по 27.12.1990 підлягає зарахуванню до пільгового стажу позивача.
Щодо вимоги позивача про зарахування до його пільгового стажу періоду з 11.05.2002 по 01.09.2008, суд зазначає наступне.
Положеннями частини четвертої статті 9 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і в пільгових розмірах у порядку, встановленому законом.
Згідно з частиною п`ятою статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.
Такий же порядок зарахування часу перебування на інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання передбачений і пунктом 4 частини першої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої, час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до страхового стажу для призначення пенсії за віком, а також до страхового стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.
Отже, законодавством передбачено зарахування часу перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах відповідно до статей 13, 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Період перебування позивача на інвалідності у зв`язку із нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням підтверджено: довідкою МСЕК серії ДОП-07 №065498, відповідно до якої позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності з 11.05.2002 у зв`язку з трудовим каліцтвом; актом №70 про нещасний випадок; пенсійним посвідченням серії НОМЕР_4 .
Позивач отримав трудове каліцтво, через яке не мав можливості фактично працювати на провідних професіях, тому, в силу вищезазначених норм Закону, період перебування на інвалідності слід зарахувати до стажу для визначення права на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах. За таких обставин суд вважає, що періоди інвалідності внаслідок трудового каліцтва з 11.05.2002 по 01.09.2008 повинні бути зараховані до пільгового стажу позивача.
Так, Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України тощо). Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема Закону № 1058, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.
Європейський суд з прав людини також у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».
Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).
Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).
Щодо вимоги позивача про зарахування до його пільгового стажу періоду з 17.08.1988 по 03.11.1988, з 06.02.1991 по 01.03.1995, з 12.05.1997 по 10.08.1998, суд зазначає наступне.
Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_3 позивач працював: з 17.08.1988 на шахті ім. Димитрова машиністом електровоза (наказ №118 від 16.08.1998); 26.08.1988 переведений учнем машиніста електровоза підземного (наказ №190 від 05.09.1988); 01.10.1988 переведений машиністом електровоза підземного з повним робочим днем в шахті (наказ №217/ок від 10.10.1988); 03.11.1988 звільнений у зв`язку з призивом до лав радянської армії (наказ №156-к від 04.11.1988); 06.02.1991 прийнятий машиністом електровоза підземним з повним робочим днем під землею на шахті ім. Димитрова (наказ №16-к від 08.02.1991); 26.07.1993 переведений учнем гірничого робочого очисного забою підземним (наказ №171/ок від 30.07.1993); 17.11.1993 переведений гірничим робочим очисного забою з повним робочим днем під землею (наказ №271-к від 23.11.1993); 01.03.1995 звільнений за власним бажанням (наказ №23-к від 02.03.1995); 20.03.1995 прийнятий гірничим майстром підземним на шахту «Красноармійська – Західна» №1 в/о «Красноармійськвугілля» (наказ №769к від 20.03.1995); 09.10.1996 звільнений за власним бажанням (наказ №2890 від 11.10.1996); 29.10.1996 прийнятий гірничим майстром підземним з повним робочим днем під землею (наказ №161 від 28.10.1996); 12.02.1997 переведений заступником начальника дільниці підземним з повним робочим днем під землею (наказ №47 від 12.02.1997); 30.04.1997 звільнений за власним бажанням (наказ №18 від 05.04.1997); 12.05.1997 прийнятий заступником начальника дільниці з повним робочим днем в шахті (наказ №65к від 15.05.1997); 04.09.1997 призначений начальником прохідної дільниці з повним робочим днем в шахті (наказ №120к від 04.09.1997); 10.08.1998 звільнений за власним бажанням (наказ №77к від 10.08.1998); 07.07.1999 прийнятий підземним гірничим майстром з повним робочим днем під землею в шахті (наказ №907к від 06.07.1999); 09.12.1999 переведений підземним помічником начальника дільниці з повним робочим днем в шахті (наказ від 08.12.1999); 24.02.2000 переведений підземним гірничим майстром з повним робочим днем в шахті (наказ №345 від 28.02.2000); 01.11.2000 звільнений за власним бажанням (наказ №1952 від 02.11.2000).
За приписами статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637).
У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
Згідно з пунктом 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місце) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.
Пунктом 10 Порядку № 383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.
Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі №234/13910/17, від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 25.04.2019 у справі №159/4178/16-а.
Суд зазначає, що посади позивача передбачені: згідно пункту 1 розділу І «Гірничі роботи» Списку № 1 виробництв, цехів, професій і посад на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці та в гарячих цехах, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173 визначені всі робітники, інженерно-технічні працівники і службовці, зайняті повний робочий день на підземних роботах з видобутку вугілля, руди, сланцю, нафти, озокериту, газу, графіту, азбесту, солі, слюди і інших рудних і нерудних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників і інших підземних споруд, а також всі працівники, зайняті повний робочий день під землею на обслуговуванні зазначених вище робітників і службовців (медперсонал підземних (здоровпунктів, працівники підземної телефонного зв`язку і т. д.)
Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком (по старості) на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10, до такої категорії працівників віднесені всі робочі, зайняті повний робочий день на підземних роботах (пункт 1010100 а розділу І «Гірничі роботи»). 
Також пунктом «а» пункту 1 розділу І «Гірничі роботи» Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162, встановлено, що до такої категорії працівників належать, всі робітники, зайняті повний робочий день на підземних роботах.
Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36, до такої категорії працівників віднесені усі робітники, зайняті повний робочий день на підземних роботах (підпункт «а» пункту 1 розділу І «Гірничі роботи»).
Позивач просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати періоди стажу з 17.08.1988 по 03.11.1988, з 06.02.1991 по 01.03.1995, з 12.05.1997 по 10.08.1998 в пільговому обчисленні та здійснити перерахунок пенсії з урахуванням положень Статті 8 Закону України «Про престижність шахтарської праці» починаючи з 25.08.2020.
З матеріалів справи встановлено, що відповідачем було враховано стаж роботи позивача на підземних роботах за списком №1 за періоди роботи з 26.08.1988 по 03.11.1988, з 06.02.1991 по 21.08.1992, з 31.03.1993 по 01.03.1995, з 20.03.1995 по 09.10.1996, з 29.10.1996 по 30.04.1997, з 07.07.1999 по 01.11.2000.
Отже, до пільгового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 17.08.1988 по 25.08.1988, з 22.08.1992 по 30.03.1993, з 12.05.1997 по 10.08.1998.
Як було зазначено вище, відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_3 позивач з 17.08.1988 працював на шахті ім. Димитрова машиністом електровоза (наказ №118 від 16.08.1998). 26.08.1988 переведений учнем машиніста електровоза підземного (наказ №190 від 05.09.1988). 06.02.1991 позивач прийнятий машиністом електровоза підземним з повним робочим днем під землею на шахті ім. Димитрова (наказ №16-к від 08.02.1991). 26.07.1993 переведений учнем гірничого робочого очисного забою підземним (наказ №171/ок від 30.07.1993). 12.05.1997 прийнятий заступником начальника дільниці з повним робочим днем в шахті (наказ №65к від 15.05.1997). 04.09.1997 призначений начальником прохідної дільниці з повним робочим днем в шахті (наказ №120к від 04.09.1997). 10.08.1998 звільнений за власним бажанням (наказ №77к від 10.08.1998).
Суд зазначає, що ані листи відповідача, ані відзив на позовну заяву не містять жодних мотивів в обґрунтування підстав не зарахування вказаних періодів до пільгового стажу позивача.
В даному випадку, відповідач, розглядаючи заяву позивача, не розглянув належним чином документи надані на підтвердження пільгового стажу та не врахував такий пільговий стаж без зазначення ґрунтовних причин його неврахування.
Суд звертає увагу, що основною умовою для виплати мінімального розміру пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах 15 років для чоловіків за Списком №1, встановлюється незалежно від місця останньої роботи у розмірі 80% середньої заробітної плати шахтаря, але не менш, як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Тобто статтею 8 цього Закону наявність права на мінімальну пенсію, не поставлено в залежність від часу роботи на підземних роботах.
Виплата такої пенсії відповідно до даної статі передбачає та встановлює лише сам факт відношення до Списку №1.
Мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 року для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність (абз. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
Таким чином, відповідач безпідставно не застосував положення ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» під час призначенні пенсії позивачу.
Суд звертає увагу, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Згідно з пунктом 4.2. Порядку 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.
Пунктом 4.3 Порядку передбачено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Пунктом 4.7 Порядку передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію визначає, що саме орган, що призначає пенсію (за спірних правовідносин – ГУ ПФУ в м.Києві) повинен всебічно, повно і об`єктивно розглянути всі подані документи, після чого установити наявність чи відсутність права особи на одержання пенсії.
Слід також зазначити, що відповідно до п. 7 ч. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління пенсійного фонду України 22 грудня 2014 року за № 28-2 (далі положення), серед основних завдань управління є, зокрема, завдання призначати (здійснювати перерахунок) і виплату пенсії та інших виплат відповідно до законодавства.
Відтак, тільки Пенсійний фонд (та його структурні підрозділи) наділені повноваженнями щодо призначення/відмови у призначенні пенсії з прийняттям відповідного рішення з повним мотивуванням періодів зарахування або відмови у зарахуванні стажу роботи.
Таким чином, з урахуванням вищезазначених норм, після отримання заяви позивача, відповідач повинен був розглянути її та прийняти вмотивоване рішення із наданням оцінки кожному періоду навчання, роботи, служби.
Крім того, абзацом 4 пункту 1.8 Порядку № 22-1 передбачено, що у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. 
Згідно з приписами частини 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту прав позивача є визнання протиправною бездіяльності Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві щодо неврахування до пільгового стажу позивача періодів з 01.09.1987 по 30.06.1988, з 18.11.1988 по 27.12.1990, з 11.05.2002 по 01.09.2008, з 17.08.1988 по 25.08.1988, з 22.08.1992 по 30.03.1993, з 12.05.1997 по 10.08.1998 та зобов`язання відповідача розглянути питання про зарахування позивачу періодів стажу з 01.09.1987 по 30.06.1988, з 18.11.1988 по 27.12.1990, з 11.05.2002 по 01.09.2008, з 17.08.1988 по 25.08.1988, з 22.08.1992 по 30.03.1993, з 12.05.1997 по 10.08.1998 в пільговому обчисленні, та розглянути питання про перерахунок пенсії з урахуванням положень статті 8 Закону України «Про престижність шахтарської праці» починаючи з 25.08.2020, з урахуванням висновків суду в даній справі.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.
При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, –
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 липня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя О.В.Епель

суддя В.В.Файдюк