П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/749/25	

Суддя першої інстанції - Малих О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Дегтярьової С.В.,
суддів – Крусяна А.В., Яковлєва О.В.,
розглянув в порядку письмового провадження у місті Одеса апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 березня 2026 року у справі №400/749/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення від 01 листопада 2024 року №143150020624, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №143150020624 від 01 листопада 2024 року про відмову у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду виплати по безробіттю з 13 червня 2006 року по 09 червня 2007 року, внесений до трудової книжки НОМЕР_1 від 03 березня 2003 року;
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову у зарахуванні до страхового стажу позивачу періодів роботи з 01 серпня 1986 року по 07 листопада 1986 року, з 08 серпня 1988 року по 25 грудня 2001 року відповідно до встановленого та відпрацьованого мінімуму фактичної участі в громадському господарстві внесених в трудову книжку колгоспника серії НОМЕР_2 від 23 січня 1982 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до загального страхового стажу позивачу період виплати допомоги по безробіттю з 13 вересня 2006 року по 09 червня 2007 року, внесений в трудову книжку НОМЕР_1 від 03 березня 2003 року, періоди роботи з 01 серпня 1986 року по 07 листопада 1986 року, з 08 серпня 1988 року по 25 грудня 2001 року відповідно до встановленого та відпрацьованого мінімуму фактичної участі в громадському господарстві внесених в трудову книжку колгоспника серії НОМЕР_2 від 23 січня 1982 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву позивача від 24 жовтня 2024 року про призначення пенсії за віком з моменту першого звернення до відповідача.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 березня 2026 року позовні вимоги задоволені частково. Суд:
- визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову в призначенні пенсії від 01 листопада 2024 року №143150020624;
- зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період виплати допомоги по безробіттю з 13 вересня 2006 року по 09 червня 2007 року, внесений в трудову книжку НОМЕР_1 від 03 березня 2003 року, періоди роботи з 01 серпня 1986 року по 07 листопада 1986 року, з 08 серпня 1988 року по 25 грудня 2001 року відповідно до встановленого та відпрацьованого мінімуму фактичної участі в громадському господарстві внесених в трудову книжку колгоспника серії НОМЕР_2 від 23 січня 1982 року та повторно розглянути заяву від 24 жовтня 2024 року. 
У задоволенні решти вимог відмовив.
До П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшла апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 березня 2026 року у справі №400/749/25.
Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області в апеляційній скарзі зазначило наступне.
Щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 23 січня 1982 року, а саме: - період роботи з 01 серпня 1986 року по 07 листопада 1986 року, оскільки відсутня дата звільнення з колгоспу, а також підстава внесення відомостей щодо встановленого та відпрацьованого мінімуму фактичної участі у громадському господарстві не завірені підписами уповноважених осіб та печатками за кожен рік; - період роботи з 08 серпня 1988 року по 25 грудня 2001 року, оскільки не зазначено назву підприємства (колгоспу), відсутня інформація про реорганізацію колгоспу в КСП, підстава внесення відомостей щодо встановленого та відпрацьованого мінімуму фактичної участі у громадському господарстві не завірені підписами уповноважених осіб та печатками за кожен рік, а також відсутня інформація в Реєстрі застрахованих осіб. 
Апелянт наголосив на тому, що оскільки законодавством не передбачено зарахування періоду роботи в колгоспі, у разі невиконання трудового мінімуму, за фактично відпрацьований час, то правові підстави для зарахування періоду роботи з 01 серпня 1986 року по 07 листопада 1986 року, з 08 серпня 1988 року по 25 грудня 2001 року відсутні. 
Щодо не зарахування до страхового стажу періоду одержання допомоги по безробіттю згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 03 березня 2003 року, а саме з 13 вересня 2006 року по 09 червня 2007 року, оскільки запис про припинення виплати допомоги по безробіттю не завірений печаткою. Управління немає законних підстав для зарахування періоду одержання допомоги по безробіттю з 13 вересня 2006 року по 09 червня 2007 року до страхового стажу позивача, оскільки записи в трудовій книжці зроблено з порушенням вимог законодавства. Позивачем до Управління інші документи, які підтверджують період безробіття надано не було, а також не доведено неможливість надати зазначені документи.
За таких підстав, просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 березня 2026 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 березня 2026 року - без змін. 
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2026 року відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 березня 2026 року у справі №400/749/25.
27 квітня 2026 року матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду. 
04 травня 2026 року справу призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження, продовжено строк для надання відзиву.
11 травня 2026 року надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Колегія суддів перевірила матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, та дійшла висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Суд першої інстанції встановив, що 24 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058).
01 листопада 2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області за принципом екстериторіальності прийнято рішення №143150020624 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058 у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.
Згідно змісту вказаного рішення, на день звернення із заявою про призначення пенсії за віком пенсійний вік позивача становить 60 років, страховий стаж склав 26 років 08 місяців 03 дні. До страхового стажу позивача не зараховано:
- період роботи з 01 серпня 1986 року по 07 листопада 1986 року, оскільки відсутня дата звільнення з колгоспу, а також підстава внесення відомостей щодо встановленого та відпрацьованого мінімуму фактичної участі у громадському господарстві не завірені підписами уповноважених осіб та печатками за кожен рік;
- період роботи з 08 серпня 1988 року по 25 грудня 2001 року, оскільки не зазначено назву підприємства (колгоспу), відсутня інформація про реорганізацію колгоспу в КСП, підстава внесення відомостей щодо встановленого та відпрацьованого мінімуму фактичної участі у громадському господарстві не завірені підписами уповноважених осіб та печатками за кожен рік, а також відсутня інформація в Реєстрі застрахованих осіб; 
- період одержання допомоги по безробіттю згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 03 березня 2003 року, а саме з 13 вересня 2006 року по 09 червня 2007 року, оскільки запис про припинення виплати допомоги по безробіттю не завірений печаткою.
Отже, позивачу відмовлено спірним рішенням у призначенні пенсії оскільки, страховий стаж склав 26 років 08 місяців 03 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України від 09 липня 2003 року №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058- IV).
Згідно з частиною першою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Положенням частини другої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Приписами статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637).
Відповідно до пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно п.2 постанови Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року №310 «Про трудові книжки колгоспників» трудова книжка колгоспника являється основним документом про трудову діяльність членів колгоспу.
Відповідно до пунктів 1, 2 Основних положень порядку №310, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.
До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).
Постановою №310 встановлений взірець трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ «членство в колгоспі», де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV «відомості про роботу» - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V «трудова участь у громадському господарстві» - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.
Відповідно до пункту 8 Основних положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припинення членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.
За приписами п.6 Основних положень, всі записи у трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.
Пунктом 13 Порядку №310 відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню та видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність відповідно до уставу та правил внутрішнього розпорядку колгоспу, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Пунктами 14 та 15 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.1975 року та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310, передбачено, що правління колгоспів вживають заходи щодо суворого дотримання встановленого порядку ведення трудових книжок, зміцнення кадрів робітників, які здійснюють ведення трудових книжок, підготовленими до цієї роботи людьми, забезпечують належне зберігання архівних документів, що мають відношення до трудової діяльності колгоспників. Ревізійним комісіям, комітетам профспілок колгоспів і колгоспним радам соціального забезпечення рекомендується здійснювати суспільний контроль за своєчасним та правильним заповненням трудових книжок колгоспників, за їх обліком, зберіганням і видачою та вживати заходи задля усунення виявлених недоліків.
Враховуючи вищевикладені приписи постанови №310, колегія суддів дійшла висновку, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема, про прийом роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові по справі №120/2366/21-а від 12 червня 2024 року.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження визнання зазначених вище записів трудової книжки колгоспника позивача недійсними.
Вказані записи трудової книжки позивача містять повну інформацію про роботу позивача у спірний період та характер виконуваних позивачем робіт, відпрацьований мінімум. Окрім того вказані записи виконані у відповідності до вимог законодавства, із зазначенням відповідних розпоряджень, на підставі яких вони внесені, та без будь-яких помилок або виправлень.
Водночас, варто зауважити, що відсутність уточнюючої інформації не може бути підставою для відмови у зарахуванні до загального стажу роботи цього періоду, оскільки трудова книжка позивача містить повну інформацію про роботу позивача у спірний період та характер виконуваних позивачем робіт.
Разом з тим, надання уточнюючих документів на підтвердження страхового стажу необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення.
Крім того, організація ведення, обліку, зберігання і видача трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для громадянина, а, отже, й не може впливати на його особисті права.
Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці, і не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
Більш того, саме органи пенсійного фонду повинні перевіряти наявність у особи права на врахування стажу та у кожному конкретному випадку доводити їх обґрунтованість, а не посилатись на формальні недоліки, що наявні в трудовій книжці без такої перевірки.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність достатніх правових підстав для задоволення адміністративного позову в частині.
За правилами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 2, 5, 139, 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 березня 2026 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя доповідач С.В. Дегтярьова

Судді А.В. Крусян

О.В. Яковлєв