ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/3552/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби) до ОСОБА_1 про стягнення коштів, 

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби) (далі – в/ч НОМЕР_1 , позивач) звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , відповідач) про стягнення коштів в сумі 9329,33 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України «Про особовий склад» від 28.09.2023 №639-ОС, старшого солдата ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення, який прибув для подальшого проходження служби. Однак, відповідно до наказу позивача від 24.12.2025 №1598-ОС, ОСОБА_1 вважається таким, що самовільно залишив військову частину (місця проходження військової служби) з 21.12.2025.
В ході проведення службового розслідування було встановлено факт безпідставного нарахування грошового забезпечення за період фактичного невиконання військовослужбовцем ОСОБА_1 обов`язків військової служби на загальну суму 9 329,33 грн. Вказує на те, що оскільки такі суми не сплачені відповідачем добровільно, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення таких коштів в судовому порядку. З цих підстав, просив позов задовольнити.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 10.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а. с. 61).
Копія ухвали від 10.04.2026 про відкриття провадження в адміністративній справі була вручена відповідачу 22.04.2026, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 65).
Проте, у встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав.
Згідно із частиною шостою статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи те, що відповідач пред`явлені позовні вимоги не оспорив, відзив на позов та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у встановлений судом строк не подав, тому суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав. 
Судом встановлено, що наказом начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України «Про особовий склад» від 28.09.2023 №639-ОС, старшого солдата ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення, який прибув для подальшого проходження військової служби з НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби, з 28.09.2023 (а.с. 38).
Наказом начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України «Про особовий склад» від 10.12.2025 №1521-ОС, старшого солдата ОСОБА_1 , призначено на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії – водія другої групи мінометів відділення мінометів прикордонної застави вогневої підтримки третього відділу прикордонної служби (тип С) третьої прикордонної комендатури швидкого реагування, звільнити з посади інспектора прикордонної служби 2 категорії – водія третьої групи мінометів відділення вогневої підтримки третього відділу прикордонної служби (тип С) (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) третьої прикордонної комендатури швидкого реагування (з місцем дислокації АДРЕСА_2 ), згідно з пунктом 5 пункту 93 Положення (на рівну посаду – у звязку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів – за рішенням відповідного начальника), з 10 грудня 2025 року (а.с. 12).
Відповідно до рапорту коменданта третьої прикордонної комендатури швидкого реагування підполковника ОСОБА_2 від 22.12.2025 №22.3/111024/25-Вн, встановлено, що о 13:00 21.12.2025 інспектор прикордонної служби 2 категорії – водій другої групи мінометів відділення мінометів прикордонної застави вогневої підтримки третього відділу прикордонної служби (тип С) третьої прикордонної комендатури швидкого реагування старший солдат ОСОБА_1 залишив місце тимчасової дислокації підрозділу населений пункт АДРЕСА_1 . 
За даним фактом наказом НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону від 24.12.2025 №6272-АГ призначене службове розслідування, з метою з`ясування причин та обставин, викладених в рапорті коменданта третьої прикордонної комендатури швидкого реагування підполковника ОСОБА_2 від 22.12.2025 №22.3/111024/25-Вн щодо факту самовільного залишення місця тимчасової дислокації підрозділу ( АДРЕСА_3 ) старшим солдатом ОСОБА_1 (а.с. 14).
За результатом проведеного службового розслідування підтверджено факт самовільного залишення 21.12.2025 місця тимчасової дислокації підрозділу в АДРЕСА_1 інспектором прикордонної служби 2 категорії – водієм другої групи мінометів відділення мінометів прикордонної застави вогневої підтримки третього відділу прикордонної служби (тип С) третьої прикордонної комендатури швидкого реагування старшим солдатом ОСОБА_1 , що підтверджується висновком службового розслідування від 23.01.2026 № 22.3/45/26-СР (а.с. 29-34). 
Разом з тим, в ході проведення службового розслідування щодо факту самовільного залишення місця тимчасової дислокації підрозділу старшим солдатом ОСОБА_1 встановлено факт безпідставного нарахування грошового забезпечення за період фактичного невиконання військовослужбовцем обов`язків військової служби на загальну суму 9 329,33 грн.
Згідно з наказом начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України «По особового складу» від 24.12.2025 №1598-ОС, ОСОБА_1 вважається таким, що самовільно залишив військову частину (місця проходження військової служби) з 21 грудня 2025 року (а.с. 13).
28.02.2026 зважаючи на вчинення ОСОБА_1 неправомірного діяння, що полягає у самовільному залишенні 21.12.2025 місця тимчасової дислокації підрозділу в умовах воєнного стану військова частина НОМЕР_1 надіслала йому лист №10/3979-26 про добровільне відшкодування завданої шкоди в сумі 9329,33 грн (а.с. 35).
Оскільки відповідач у добровільному порядку не повернув виплачені йому кошти, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Згідно з ст.17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів визнано обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, дія якого в подальшому була неодноразово продовжена та наразі триває.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон №2232-XII).
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з ч.4 ст.2 Закону №2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.
Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.
Так, згідно з частиною 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Згідно із статтею 9 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України “Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України” від 24.03.1999 № 548-ХІV (далі – Статут ВС ЗСУ) військовослужбовці Збройних Сил України мають і права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
За приписами статей 26, 27 Статуту ВС ЗСУ військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України “Про оборону України” дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України “Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі” від 03.10.2019 № 160-ІХ (далі – Закон № 160-ІХ).
Відповідно до пунктів 4, 5 частини 1 статті 1 Закону № 160-ІХ матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності; 
пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.
За змістом частин 1 – 3 статті 3 вказаного Закону, підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.
Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до статті 4 вказаного Закону особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.
Пунктом 1 частини першої статті 6 Закону № 160-ІХ визначено, що особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі: виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.
Згідно з частиною першою статті 7 Закону № 160-ІХ розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 160-ІХ у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
З матеріалів справи вбачається, що заявлені до стягнення кошти були отримані відповідачем як грошове забезпечення за період, протягом якого відповідач був відсутній на службі без поважних причин, у зв`язку із чим був притягнутий до повної матеріальної відповідальності.
Відтак, у зв`язку із призупиненням військової служби відповідачу, який притягнутий до матеріальної відповідальності, та не відшкодування шкоди в добровільному порядку, враховуючи також, що відповідач відзиву на позовну заяву та доказів відшкодування шкоди до суду не подав, суд дійшов висновку про наявність правових та фактичних підстав для задоволення позовних вимог.
Згідно із частиною другою статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Отже, оскільки у цій справі задоволено позов суб`єкта владних повноважень, тому судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору в сумі 3328,00 грн згідно із квитанцією від 12.03.2026 (а. с. 9) з відповідача стягненню не підлягають.
Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби) кошти в розмірі 9329,33 грн (дев`ять тисяч триста двадцять дев`ять гривень 33 копійки). 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 
Позивач: Військова частина НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби) ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).
Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Суддя Р.С. Денисюк