Справа № 420/14226/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Свиди Л.І.
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправної бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
До суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправної бездіяльності відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів за період з 29 січня 2020 року по 25 лютого 2024 року у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення виплаченого 25 лютого 2024 року, зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача компенсацію втрати частини грошових доходів за період з 29 січня 2020 року по 25 лютого 2024 року у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення виплаченого 25 лютого 2024 року.
За цією позовною заявою відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у відповідності до ст. 262 КАС України та наданий відповідачу строк для подання до суду відзиву на цю заяву, позивачу - відповіді на відзив.
Позов обґрунтований позивачем тим, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 червня 2023 року у справі №420/4379/23, відповідачем 25.02.2024 року було нараховано позивачу 144 085,74 грн. перерахованого грошового забезпечення та інших виплат. Таким чином, станом на 25.02.2024 року відповідачем проведено повний розрахунок заборгованості по грошовому забезпеченні за період з 29.01.2020 року по 12.10.2021 року у сумі 144 085,74 грн. Оскільки позивача було виключено зі списків особового складу 12.10.2012 року, а останню виплату відповідачем здійснено 25.02.2024 року, то відповідачем затримано розрахунок з 12.10.2021 року по 25.02.2024 року на 867 днів. Таким чином вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, позивач звернувся до відповідача з вимого дізнатись чи було ним нараховано компенсацію втрати частини доходів громадян. Листом від 17.04.2025 року за вих. №808/6920 повідомлено про не виплату вказаних сум, та відповідачем було відмовлено у здійснення нарахування та виплати вказаних компенсаційних сум, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із цим позовом.
З відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач позов не визнає, зазначає, що Відповідно до ст. 6 Закону про компенсацію підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету, виплачують компенсацію з коштів відповідного бюджету. Відповідач є бюджетною організацією, підпорядкованою Міністерству оборони України. Кошти на виплату компенсації позивачу не передбачені у відповідному бюджеті. Виплата цих коштів призведе до порушення вищевказаних норм БКУ та недофінансування інших видатків відповідача, передбачених відповідним бюджетом. У зв`язку з цим відповідач не має права здійснювати будь-які виплати не передбачені відповідним бюджетом в тому числі виплачувати позивачу суму компенсації за втрату частини грошових доходів.
Дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги позову, докази, якими вони підтверджуються, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
ОСОБА_1 проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ).
Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 30 вересня 2021 року № 407 ОСОБА_1 було звільнено з служби відповідно до п.п. «б» (за станом здоров`я – на підставі висновку військово – лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час) п.2 ч. 5. ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 червня 2023 року у справі №420/4379/23, залишеного без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року, позовну заяву ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з січня 2020 року по 12.10.2021 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, грошової допомоги при звільненні без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня відповідного календарного року, зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення з січня 2020 року по 31.12.2020 року, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1 та 14 до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704, та провести його виплату з урахуванням раніше виплачених сум, зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення з 01.01.2021 року по 12.10.2021 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, грошової допомоги при звільнені, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1 та 14 до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704, та провести виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 червня 2023 року у справі №420/4379/23 ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) 25.02.2024 року нараховано ОСОБА_1 грошове забезпечення з січня 2020 року по 12.10.2021 року, грошову допомогу на оздоровлення за 2021 рік, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік, грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, грошову допомогу при звільненні у розмірі 144085,74 грн.
Листом від 17.04.2025 року відповідач повідомив позивачу про те, що керівними документами не передбачена виплата компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати.
Позивач не погодився із бездіяльністю відповідача щодо виплати йому компенсації втрати доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати та звернувся до суду із цим позовом.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання порядку нарахування та виплати громадянам компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати врегульовано Законом України від 19.10.2000 року №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон №2050-ІІІ).
Стаття 1 Закону №2050-ІІІ передбачає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
За приписами статті 2 Закону №2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.
Відповідно до статті 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Зі змісту вказаних норм слідує, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених строків виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата, індексація).
Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст. 4 Закону №2050-ІІІ).
З метою реалізації Закону №2050-ІІІ постановою Кабінету Міністрів України 21.02.2001 року №159 затверджено «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» (далі Порядок №159).
Пункти 1, 2 Порядку №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ та конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
Згідно з абз. 1 п. 4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
З системного аналізу наведених правових норм вбачається, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких основних умов: нарахування належних доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії, індексації); порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги; доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата, індексація). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем індексації, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим, виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Використане у статті 3 Закону №2050 та п. 4 Порядку №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 46 Закону №1058-ІV, ст. 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі індексації). Водночас компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі військовою частиною) добровільно чи на виконання судового рішення.
Тотожна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постанові від 14.04.2021 року у справі №465/322/17.
При цьому, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст. 1-3 Закону №2050-ІІІ та окремих положень Порядку №159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 13.11.2018 року у справі №814/1527/17, від 18.12.2018 року у справі №816/301/16, від 04.01.2019 року у справі №159/1615/17, від 30.09.2020 року у справі №2-а-1/11, від 15.10.2020 року у справі №240/11439/19, від 31.08.2021 року у справі №264/6796/16-а.
Крім того, у постанові від 05.03.2020 року у справі №140/1547/19 Верховний Суд зазначив: «Згідно з положеннями статті 4 Закону №2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Відповідно до статті 6 Закону №2050-III компенсацію виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету. З системного аналізу правових норм вбачається, що основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.».
Суд зазначає, що підприємство, установа, організація (в даному випадку військова частинна), з вини якого не було вчасно нараховано та виплачено дохід (в даному випадку індексація), повинен здійснити виплату такого доходу (в даному випадку індексації) з одночасною виплатою суми компенсації. Невиплата особі суми компенсації у тому ж місяці, у якому здійснена виплата заборгованості, є порушенням її прав на отримання такої компенсації.
У постанові Верховного Суду у справі №240/11882/19, зазначено, що враховуючи наявність факту невиплати позивачу сум індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 року по 12.01.2018 року, позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 року по 12.01.2018 року. Так, у випадку бездіяльності власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину індексації заробітної плати, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів.
З матеріалів справи вбачається, що фактична виплата позивачу грошового забезпечення за період з 29.01.2020 року по 12.10.2021 року в належному розмірі відбулася на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 червня 2023 року у справі №420/4379/23 лише 25.02.2024 року. При цьому, нарахування та виплата грошового забезпечення в належному розмірі мала бути здійснена відповідачем саме з моменту набуття позивачем права на її отримання.
Тобто, факт виплати грошового забезпечення на виконання рішення суду у лютому 2024 року свідчить про наявність у позивача права на отримання спірної компенсації, так як відповідні нарахування грошового забезпечення мали здійснюватися щомісячно з виплатою позивачу грошового забезпечення.
Таким чином відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму індексації грошового забезпечення, за час затримки виплати із 29.01.2020 року по день фактичної виплати 25.02.2024 року.
Враховуючи протиправну бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати суми грошового забезпечення, за час затримки виплати із 29.01.2020 року по день фактичної виплати 25.02.2024 року, у суду є всі підстави зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати суми грошового забезпечення, за час затримки виплати 29.01.2020 року по день фактичної виплати 25.02.2024 року.
Суд не приймає до уваги посилання відповідача у відзиві на позовну заяву про те, що відповідач вчинив одне правопорушення у вигляді несвоєчасної виплати індексації грошового забезпечення позивачу, а позивач вимагає двічі притягнути відповідача до фінансової відповідальності за це правопорушення, оскільки стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є відповідальністю роботодавця, передбаченою КЗпП України, а компенсація громадянам втрати частини доходів за своєю суттю є іншим видом соціальної гарантії, виплата якої передбачена Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».
Суд також не приймає до уваги посилання відповідача у відзиві на позовну заяву про пропущення позивачем строку звернення до суду, оскільки в ухвалі суду від 08.07.2025 року при відкритті провадження у цій справі надавалася оцінка правових позицій щодо строку звернення позивача до суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 6, 14, 90, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, – 
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів за період з 29 січня 2020 року по 25 лютого 2024 року у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення виплаченого 25 лютого 2024 року, зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача компенсацію втрати частини грошових доходів за період з 29 січня 2020 року по 25 лютого 2024 року у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення виплаченого 25 лютого 2024 року – задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму індексації грошового забезпечення, за час затримки виплати із 29.01.2020 року по день фактичної виплати 25.02.2024 року.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму індексації грошового забезпечення, за час затримки виплати із 29.01.2020 року по день фактичної виплати 25.02.2024 року.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Леонід СВИДА