КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Єдиний унікальний номер справи № 755/12408/25 Головуючий у суді першої інстанції - Хромова О.О.
Номер провадження № 22-ц/824/8759/2026 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Яворського М.А.,
суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
за участю секретаря - Марченко А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 січня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Хромової О.О., у місті Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди,-
ВСТАНОВИВ:
У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди, у якому просив визнати недостовірною та такою, що порушує його право на повагу до його честі, гідності та недоторканості ділової репутації, інформацію, поширену відповідачем у соціальній мережі Facebook та Instagram на її персональній сторінці та зобов`язати спростувати поширену недостовірну інформацію, шляхом розміщення протягом десяти днів з моменту набрання рішенням законної сили, на своїй сторінці у Facebook та Instagram інформації з викладенням копії вступної та резолютивної частини рішення, не допускаючи при цьому власних коментарів та заборонити видалення зі сторінки вступної та резолютивної частини рішення суду, стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 200 000,00 грн.
На обґрунтування позову зазначив, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 на своїй сторінці в соціальних мережах Facebook та Instagram необмеженому колу осіб повідомила інформацію, яка не відповідає дійсності, є недостовірною та стосується його репутації, а саме такого змісту: «Друзья, сейчас расскажу немного о своей жизни, сейчас очень сложный период. Многие знают что происходит, кто-то больше, кто-то меньше…суть, это ад в котором я жила 9 лет и делала вид красивой картинки. 9 лет я терпела побои, шантаж, манипуляции, запреты…Все началось еще будучи беременной, ему было все равно, и без причинно еще тогда первый раз меня ударил. Тогда я попала в больницу и он мне угрожал что если я обращусь в полицию, я потеряю ребенка. Потом постоянные угрозы, шантаж и снова побои регулярно, многие видели меня в этом состоянии, да ребята это был не шкаф, не стена, а существо под названием ОСОБА_4 , а ему все сходило с рук, за ним стоит его папа который во всем всегда его поддерживает, наша полиция равна нулю, он всегда все «решал» все понимают каким образом….Я боялась кому-то рассказать, но всему приходит предел! И под его снова таки сильным давлением, я оформила на него опекунство ребенка-инвалида, потому что если я не дам ему этот документ, то он меня убьет. Дочка дико боится. И это очень кратко, надеюсь, многим откроются глаза на этого человека, только сейчас я смогла рассказать, все публично, потому что он угрожает мне что придет с кем-то убить меня, но я больше не буду бояться.» 
Така публікація є загальнодоступною для всіх користувачів інтернету. Станом на дату звернення до суду в соціальній мережі Facebook публікація має понад 2 000 переглядів 43 особи відреагувало на неї, 23 прокоментувало. В соціальній мережі Instagram 47 відреагувало на публікацію, 33 особи прокоментувало та здійснено 29 поширень публікації. 
Вважає, що відповідач умисно поширила про нього негативну та недостовірну інформацію з метою приниження його честі, гідності та ділової репутації, підриву довіри до нього. Інформацію намагається розповсюдити значній аудиторії, необізнаній щодо суті та реальних обставин, осіб, які будуть мати хибне враження про його особу. 
Поширена інформація не може вважатися оціночними судженнями, вжита у формі твердження та не є критикою, має обвинувальний нахил і сприймається як звинувачення його у вчиненні кримінальних правопорушень.
Наклеп на нього щодо вчинення ним дій, які він насправді не вчиняв, принижує його та викликає негативну соціальну оцінку. Дії відповідача направлені на погіршення ставлення оточуючих до особи позивача та завдають йому психологічних страждань.
Належним відповідачем в частині вимог про спростування вказаної інформації є ОСОБА_3 , оскільки інформація поширена нею на її особистих сторінках в соціальних мережах. Такі публікації стосуються безпосередньо його, оскільки у їх тексті міститься пряма вказівка на особу.
Поширення відповідачем недостовірної інформації принижує та паплюжить його честь та гідність. Він є батьком неповнолітньої дитини, що перебуває на його утриманні. Внаслідок поширення такої інформації, у нього погіршилися відносини з вчителями, керівництвом та колегами на роботі, сусідами. 
Зазначає, що він повинен виправдовуватися та заперечувати факти, які не мали місця. Своїми публікаціями відповідач створила викривлене уявлення громадян стосовно нього, що спричиняє бурхливу реакцію на його особу в громадських місцях, обуреним коментарям на його сторінці, нецензурним та безпідставним виразам в його адресу. 
З часом негативне ставлення до нього тільки посилюється, що впливає на його емоційний та психологічний стан. Порушено його звичайний спосіб життя, ним докладаються додаткові зусилля задля відновлення нормального психо-емоційного стану за захисту своїх особистих прав, відтак вказує, що йому завдано моральної шкоди.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 30 січня 2026 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що висновок суду першої інстанції про те, що поширена відповідачкою інформація є оціночними судженнями та не містить фактичних даних, а також не принижує честь, гідність і ділову репутацію позивача є помилковим.
Вказує, що суд першої інстанції помилково відніс усі спірні висловлювання відповідачки до оціночних суджень. На його думку, поширена у соціальних мережах інформація містить твердження про конкретні обставини та дії позивача, які можуть бути перевірені на предмет їх достовірності, а тому мають характер фактичних тверджень. 
Разом з тим, такі відомості є недостовірними, формують негативне уявлення про позивача як про особу, яка вчиняє протиправні дії, та порушують його право на повагу до честі, гідності і ділової репутації. Крім того, окремі висловлювання, зокрема «существо под названием», на думку сторони позивача, мають образливий та принизливий характер, виходять за межі допустимої критики і спричинили позивачу моральні страждання. 
У зв`язку з цим зазначає, що наявні підстави для захисту особистих немайнових прав позивача, спростування поширеної інформації та відшкодування моральної шкоди, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.
27 березня 2026 року на адресу апеляційного суду від ОСОБА_3 надійшов відзив, відповідно до якого просить подану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.
Заперечуючи проти доводів, викладених у апеляційній скарзі вказує, що спірні висловлювання є її суб`єктивною оцінкою обставин спільного життя з позивачем, відображають особисті переживання, погляди та критичне ставлення до його поведінки, а тому мають характер оціночних суджень, які не підлягають спростуванню. 
Застосування у публікації формулювання «существо под названием» не містить у собі жодного оціночного елементу. Таке вираження є стилістично забарвленим прийомом мовлення, проте не виходить за межі допустимої критики, не принижує честь та гідність позивача, а лише є синонімом до слова «людина».
Також зазначає, що позивач не конкретизував, які саме висловлювання є недостовірними фактичними твердженнями та підлягають спростуванню, а тому не довів наявності підстав для захисту честі, гідності та ділової репутації. 
Крім того, відповідачка вважає безпідставними вимоги про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивач не надав належних доказів завдання йому моральних страждань та обґрунтованості заявленого розміру компенсації. 
При апеляційному розгляді справи позивач у справі ОСОБА_1 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про задоволення позову з підстав, зазначених в позовній заяві та мотивів, викладених в апеляційній скарзі. 
Відповідачка у справі ОСОБА_3 , та її представник ОСОБА_6 заперечили щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що доводи, на які посилається апелянт не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків, викладених у рішенні суду. Вважали рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що відповідно до Акту від 03 липня 2025 року огляду персональної сторінки ОСОБА_3 в соціальній мережі Facebook, складений ОСОБА_1 та ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які оглянули персональну сторінку ОСОБА_3 в соціальній мережі Facebook, виведену на екран монітора.
У акті зазначено, що під час огляду сторінки виявлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 на сторінці розміщений допис такого змісту: «Друзья, сейчас расскажу немного о своей жизни, сейчас очень сложный период. Многие знают, что происходит, кто-то больше, кто-то меньше...суть, это ад, в котором я жила 9 лет и делала вид красивой картинки. 9 лет я терпела побои, шантаж, манипуляции, запреты.... Все началось еще, будучи беременной, ему было все ровно, и без причинное еще тогда первый раз меня ударил. Тогда я попала в больницу, и он мне угрожал что если я обращусь в полицию, я потеряю ребенка. Потом постоянные угрозы, шантажи и снова побои регулярно, многие видели меня в этом состоянии, да ребята это был не шкаф, не стена, а существо под названием ОСОБА_4 , а ему все сходило с рук, за ним стоит его папа, который во всем всегда его поддерживает, наша полиция ровна нулю, он всегда все «решал» все понимают каким образом...Я боялась кому-то рассказать, но всему приходит предел! Почему я нечего не делала? Делала! Обращался в правоохранительные органы, он судим по домашнему насилию, и много заявлений в полицию... но основа таки он смеялся в суде и говорил, что он ничего не делал и заплатит штраф и все, а вот я за это поплачусь...Сейчас он пользуется тем что наша общая дочь имеет инвалидность (не все знают, как сложно мне далась моя ОСОБА_9 , через что она прошла... и под его снова-таки сильным давлением я оформила на него опекунство ребенка-инвалида, потому что если я не дам ему этот документ, то он меня убьет. На данный момент я в бракоразводном процессе, он не является в суд и тянет время, и также тем временем забрал ребенка и полностью ограничивает мое общение с дочкой, заблокировал меня везде с ее телефона, он проплачивает разные места что бы мне не давали видеть дочь и говорит, что только после решения суда он мне даст видеться с ней, если суд назначит это, сегодня он снова при попытке увидеться с дочкой пытался ударить меня и сорвал мне цепь с шеи. Дочка дико боится, она говорит, что папа не разрешает со мной видеться. И это очень кратко, надеюсь многим откроются глаза на этого человека, только сейчас я смогла рассказать, все публично, потому что он угрожает мне что придёт с кем-то убить меня, но я больше не буду бояться.».
Вказаний акт містить підписи ОСОБА_1 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 із зазначенням дати - 03 липня 2025 року.
Також до матеріалів справи долучено Акт від 03 липня 2025 року огляду персональної сторінки ОСОБА_3 в соціальній мережі Instagram, складений ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_10 ,, ІНФОРМАЦІЯ_3 , які оглянули персональну сторінку ОСОБА_3 в соціальній мережі Instagram, виведену на екран монітора.
У акті зазначено, що під час огляду сторінки виявлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 на сторінці розміщений допис такого змісту: «Друзья, сейчас расскажу немного о своей жизни, сейчас очень сложный период. Многие знают, что происходит, кто-то больше, кто-то меньше...суть, это ад, в котором я жила
9 лет и делала вид красивой картинки. 9 лет я терпела побои, шантаж, манипуляции, запреты.... Все началось еще, будучи беременной, ему было все ровно, и без причинное еще тогда первый раз меня ударил. Тогда я попала в больницу, и он мне угрожал что если я обращусь в полицию, я потеряю ребенка. Потом постоянные угрозы, шантажи и снова побои регулярно, многие видели меня в этом состоянии, да ребята это был не шкаф, не стена, а существо под названием ОСОБА_4 , а ему все сходило с рук, за ним стоит его папа, который во всем всегда его поддерживает, наша полиция ровна нулю, он всегда все «решал» все понимают каким образом...Я боялась кому-то рассказать, но всему приходит предел! Почему я нечего не делала? Делала! Обращался в правоохранительные органы, он судим по домашнему насилию, и много заявлений в полицию... но основа таки он смеялся в суде и говорил, что он ничего не делал и заплатит штраф и все, а вот я за это поплачусь...Сейчас он пользуется тем что наша общая дочь имеет инвалидность (не все знают, как сложно мне далась моя ОСОБА_9 , через что она прошла... и под его снова-таки сильным давлением я оформила на него опекунство ребенка-инвалида, потому что если я не дам ему этот документ, то он меня убьет. На данный момент я в бракоразводном процессе, он не является в суд и тянет время, и также тем временем забрал ребенка и полностью ограничивает мое общение с дочкой, заблокировал меня везде с ее телефона, он проплачивает разные места что бы мне не давали видеть дочь и говорит, что только после решения суда он мне даст видеться с ней, если суд назначит это, сегодня он снова при попытке увидеться с дочкой пытался ударить меня и сорвал мне цепь с шеи. Дочка дико боится, она говорит, что папа не разрешает со мной видеться. И это очень кратко, надеюсь многим откроются глаза на этого человека, только сейчас я смогла рассказать, все публично, потому что он угрожает мне что придёт с кем-то убить меня, но я больше не буду бояться.».
В матеріалах справи також міститься оптичний диск, на якому збережено знімки екрану мобільного телефону з допису із соціальної мережі (назва не зазначена) користувача ОСОБА_20 та користувача ОСОБА_19 із соціальної мережі (назва не зазначена), а також відеозапис огляду дописів вказаних користувачів.
Із заяви від 13 травня 2025 року встановлено, що ОСОБА_3 звернулася до Начальника Дніпровського УП ГУНП в мсті Києві з повідомленням про вчинення домашнього насильства щодо неї її чоловіком ОСОБА_1 , переслідування, погроз, шантажування в соціальних мережах, відеоспостереження за нею.
Також до матеріалів справи долучено копію пояснень ОСОБА_3 від 10 травня 2025 року, у яких повідомила, що її чоловік ОСОБА_1 10 травня 2025 року почав писати в Вайбер погрози та образи, надсилав голосові повідомлення, вимагав, щоб вона переїхала з масиву Березняки. Також він спостерігає за нею через камеру, що встановлена над її під`їздом, надсилає фото з такої камери, збирає інформацію про час та місце її перебування. Також має зброю: мисливську та травматичну, термін дії дозволу на яку наразі закінчився.
У довідці від 28 серпня 2025 року, виданій КНП «КМКЛ ШМД», зазначено, що ОСОБА_3 була доставлена 28 липня 2019 року о 23-50 год. із забійною раною м`яких тканин лівої надбрівної області.
Також в матеріалах справи міститься копія інформації із Журналу реєстрації амбулаторних хворих КНП «КМКЛ ШМД», нейрохірургічне відділення за період з 23 липня 2019 року по 02 серпня 2019 року, який містить запис про звернення ОСОБА_3 28 липня 2019 року, копію інформації про огляд черговим лікарем пацієнта та супровідний листок пацієнта від 28 липня 2019 року № 415834.
У письмових показаннях свідка ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від 17 серпня 2025 року зазначено, що 26 грудня 2024 року вона перебувала вдома у ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , коли ОСОБА_13 робила їй зачіску. Під час розмови по телефону вона була в пригніченому настрої та плакала. Також вона була свідком того, як ОСОБА_12 принижував, обзивав ОСОБА_13 непристойними словами та намагався довести, що його дружина «жінка легкої поведінки» та обіцяв, що розповість це знайомим, родичам та сусідам. Пізніше ОСОБА_13 телефонувала та просила деякий час побути у неї, тому що чоловік вигнав її з дитиною на вулицю, однак її не було вдома. Пізніше вона чула сварку у них вдома, погрози в бік дружини та дитини, вони були змушені зачинитися в дитячій кімнаті. Та підперти двері меблями. Після цього вона зателефонувала до ОСОБА_13 та запропонувала викликати поліцію, на що вона повідомила, що вже здійснила виклик. Крики, звуки розбивання скла було чути до ранку. Наступного дня вона завітала до ОСОБА_13 додому, щоб пересвідчитися, що з нею та дитиною все добре. В квартирі був безлад. На протязі двох років, коли вона проживала поруч зі сторонами, вона була свідком декількох скандалів через неадекватну поведінку ОСОБА_12 , яка спричиняла істерики у ОСОБА_13 та дитини. Повідомлені обставини їй відомі особисто, оскільки вона була свідком цих подій, які бачила на власні очі та чула через стінку в своїй квартирі.
Водночас, у заяві свідка від 01 вересня 2025 року ОСОБА_14 просить показання свідка, які вона надала 27 серпня 2025 року, вважати такими, що написані зі слів ОСОБА_3 та записані на її прохання. Надані раніше показання не мають ніякого підтвердження, оскільки вона не була прямим свідком будь-яких подій. Все написане було розповіддю ОСОБА_3 . Зазначені раніше відомості не відповідають фактичним обставинам у повному обсязі. У зв`язку із чим просить суд не брати до уваги її попередні покази та вважати їх такими, що не відображають реальних подій.
У заяві свідок ОСОБА_15 , 2001 року народження, зазначила, що пам`ятає як в 2017 році у лікарні ІПАГ звернулися ОСОБА_3 і ОСОБА_1 з їх донькою ОСОБА_16 . У ОСОБА_13 був синець під оком. Лікарі тоді теж звернули на це увагу. Це був синець від її чоловіка ОСОБА_1 .
Водночас, у заяві свідка ОСОБА_15 зазначила, що свої показання Дніпровському районному суду міста Києва від 27 серпня 2025 року надала виключно на вимогу і під диктовку ОСОБА_3 , яка звернулася до неї 27 серпня 2025 року та попросила надати покази саме такого змісту, як викладено у заяві від 27 серпня 2025 року та пояснила, що це їй зараз дуже потрібно у зв`язку із проблемами, пов`язаними з її колишнім чоловіком. З ОСОБА_3 вони спілкувалися десь 7 чи 8 років, з моменту, як проходили лікування у ІПАГ у 2017 році. Покази від 27 серпня 2025 року викладені під диктовку ОСОБА_3 та за її версією. Вона взагалі не пам`ятає жодної розмови, чи наявності синця у неї під оком у 2017 році.
Також до матеріалів справи долучено паперову копію допису із соціальної мережі користувача ОСОБА_17 , який містить нецензурні висловлювання та знімки з камери відеоспостереження за 08 травня 2025 року.
З постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 07 січня 2025 року по справі № 755/22355/25 встановлено, що на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП у вигляді штрафу.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 22 грудня 2024 року о 12-30 год перебуваючи за адресою свого проживання, вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру відносно дружини.
З долученого до матеріалів справи Акту обстеження умов проживання від 21 травня 2025 року № 57, складеного спеціалістами Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_1 спеціалістами служби проведено обстеження умов проживання малолітньої дитини ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_1 . Умови проживання добрі, квартира обладнана необхідною побутовою технікою та меблями, побут родини організований, дотримано санітарно-гігієнічні норми. Для виховання та розвитку дитини обладнано окрему кімнату, окреме ліжко для сну, стіл для навчання, комп`ютер, книги підручники, знаряддя для малювання, одяг та взуття по сезону в достатній кількості. За цією адресою постійно проживають: ОСОБА_1 (батько) та ОСОБА_18 (дочка). Стосунки в сім`ї дружні, спільні прогулянки, розваги, святкування родинних свят.
05 червня 2025 року Дніпровським районним судом міста Києва видано судовий наказ по справі № 755/9512/25 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі частини від всіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше
50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26 травня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Судом також встановлено, що предметом спростування позивачем ОСОБА_1 визначено такі висловлювання відповідача ОСОБА_3 , поширені у соціальній мережі «Faceboоk» та «Instagram»: «Друзья, сейчас расскажу немного о своей жизни, сейчас очень сложный период. Многие знают, что происходит, кто-то больше, кто-то меньше…суть, это ад в котором я жила 9 лет и делала вид красивой картинки. 9 лет я терпела побои, шантаж, манипуляции, запреты…Все началось еще будучи беременной, ему было все равно, и без причинно еще тогда первый раз меня ударил. Тогда я попала в больницу и он мне угрожал что если я обращусь в полицию, я потеряю ребенка. Потом постоянные угрозы, шантаж и снова побои регулярно, многие видели меня в этом состоянии, да ребята это был не шкаф, не стена, а существо под названием ОСОБА_4 , а ему все сходило с рук, за ним стоит его папа который во всем всегда его поддерживает, наша полиция равна нулю, он всегда все «решал» все понимают каким образом….Я боялась кому-то рассказать, но всему приходит предел! И под его снова таки сильным давлением, я оформила на него опекунство ребенка-инвалида, потому что если я не дам ему этот документ, то он меня убьет. Дочка дико боится. И это очень кратко, надеюсь, многим откроются глаза на этого человека, только сейчас я смогла рассказать, все публично, потому что он угрожает мне что прийдет с кем-то убить меня, но я больше не буду бояться.»
Предметом доказування у цій справі є наявність/відсутність оціночних суджень, думок, переконань, критичної оцінки певних фактів і недоліків та/або фактичних тверджень у поширеній інформації.
Суд першої інстанції враховував, що відповідач ОСОБА_3 не заперечувала факту публікації спірного допису у своєму обліковому профілі в соціальних мережах «Faceboоk» та «Instagram».
Надаючи оцінку змісту поширеної відповідачем інформації районний суд врахував те, що позивач не заперечував, що перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, факт їх спільного проживання, реальність шлюбно-сімейних відносин, а також факт наявності міжособистісних конфліктів під час спільного проживання, тому суд виснував, що зазначення відповідачем у тексті публікації ідентифікуючих даних позивача, як особи її чоловіка та безпосереднього учасника конфліктних ситуацій, що мали місце у їх подружньому житті, не може вважатися поширенням недостовірної інформації, такої, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача.
Використання в тексті публікацій фраз «сейчас очень сложный период», «это ад в котором я жила 9 лет и делала вид красивой картинки» прямо свідчить про те, що ця інформація є звичайним оціночним судженням, адже уявлення про складний період у житті, сукупність подій та обставин, які позивач охарактеризувала, як «пекло», в якому вона проживала протягом певного періоду, є умовними поняттями та не можуть належати до стверджувальної інформації, яка наділена будь-якими фактичними даними.
Слово «істота» з прив`язкою до певної конкретної особи хоч і є за своєю природою образливим, але відображає сприйняття ОСОБА_3 ситуації, яка склалася в її сімейному житті, в особистих відносинах з її чоловіком ОСОБА_1 на фоні частих міжособистісних конфліктів, та його поведінки. Таке висловлювання є критичними стосовно певного періоду її життя та особи, безпосередньо причетної до таких конфліктних ситуацій - її чоловіка, та використане з метою передачі власного відчуття ситуації, пережитого психо-емоційного навантаження.
Суд першої інстанції також врахував, що у своїй публікації відповідач не зазначила конкретні випадки вчинення відповідачем діянь, що мають ознаки адміністративного чи кримінального правопорушення та не ідентифікувала позивача, як особу, винну у скоєнні конкретних діянь.
Використання в тексті публікації терміну «побої» також не містить тверджень про конкретні випадки їх заподіяння, їх форму та ступінь тяжкості, локалізацію, зазначення дати та місця вчинення таких протиправних діянь. Вказане також стосується посилання позивача на вчинення шантажу та маніпуляцій позивачем, вживання фрази: «то он меня убьет», «он угрожает мне что прийдет с кем-то убить меня». Поряд з цим матеріали справи містять інформацію про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, що виявлялося у формі фізичного та психологічного насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», що може виявлятися у формі погроз, залякування, в тому числі погрози заподіяння фізичної шкоди, так і формі прямого фізичного впливу: ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості (постанова Дніпровського районного суду міста Києва від 07 січня 2025 року по справі № 755/22355/25). Таким чином, вказані висловлювання також свідчать саме про власне сприйняття ОСОБА_3 дій та поведінки позивача, формою опису подій її життя.
Щодо використаної фрази: «…ему все сходило с рук, за ним стоит его папа который во всем всегда его поддерживает, наша полиция равна нулю, он всегда все «решал» все понимают каким образом» слід зазначити, що поширена відповідачем інформація також не містить однозначного твердження про факти вчинення позивачем чи третіми особами конкретних дій чи правопорушень і за своїм змістом та з огляду на характер використання мовностилістичних засобів тільки наводить суб`єктивну оцінку (припущення) щодо певних подій та ймовірних фігурантів цих подій.
Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не обґрунтовано, в чому полягає недостовірність інформації про оформлення опіки над дитиною-інвалідом та надання на такі дії згоди матері спільної дитини. Посилання відповідачем на здійснення на неї певного тиску у даному випадку також свідчить про її суб`єктивну оцінку ситуації та поведінки позивача.
Оцінюючи зміст й направленість всієї публікації (її контекст) та вплив і направленість оспорюваних висловлювань ОСОБА_3 на дійсну мету публікації, суд першої інстанції визнав, що спірна публікація носить саме оціночний, а не стверджувальний характер суджень.
Поряд з цим, за своїм змістом поширена позивачем інформація відображає власні переживання й емоції, викликані певними подіями з особистого, сімейного життя, особисте сприйняття відповідачем певної поведінки позивача і не може бути розцінена як повідомлення про конкретні факти, тому оспорювані висловлення є вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача і не свідчать про приниження честі, гідності та ділової репутації позивача.
Посилання позивача на заподіяння шкоди його діловій репутації вказаною публікацією, втрату ним роботи саме через поширену відповідачем інформацію у соціальній мережі не обґрунтовано належними та допустимими доказами, в тому числі і факт припинення позивачем трудових відносин з будь-яким підприємством, установою чи організацією у спірний період, чи наявність суспільного осуду, пов`язаного саме зі змістом спірної публікації.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову відповідає з огляду на наступне.
Стаття 34 Конституції України гарантує кожному право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
За змістом частини першої статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.
Вказаному праву відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну й таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію, інформацію (стаття 68 Конституції України).
Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію, а також інформацію, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.
Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
За статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.
Згідно із статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає у приниженні честі і гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно зі статтею 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
Згідно з частинами першою, другою статті 30 Закону України від 02 жовтня 1992 року № 2657-ХІІ "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому медіа з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.
За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Судження є такою думкою, у якій при її висловлюванні дещо стверджується про предмет дійсності і яка об`єктивно є або істинною чи хибною і неодмінно однією із двох. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.
Фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Ураховуючи те, що факт сам по собі є категорією об`єктивною, незалежною від думок і поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.
Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів.
Такі правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 23 вересня 2025 року в справі № 910/11308/24, а також в постановах від 08 серпня 2019 року в справі № 910/19082/16, від 13 березня 2024 року в справі № 712/10999/22. 
У пункті 46 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) в справі "Lingens v. Austria" від 08 липня 1986 року (заява № 9815/82) зауважується, що суду необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання - ні. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. ЄСПЛ вказав, що свобода вираження поглядів гарантована пунктом 1 статті 10 є однією з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї "інформації" або тих "ідей", які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості і широти поглядів, без яких "демократичне суспільство" неможливе (пункт 41 рішення).
Згідно з правовою позицією, яка викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 грудня 2021 року в справі № 905/902/20, юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, ділової репутації фізичної та юридичної особи, а також про спростування недостовірної інформації, є сукупність таких обставин як: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи (постанова Верховного Суду від 26 лютого 2026 року в справі № 203/1721/24).
У справі що переглядається в апеляційному порядку встановлено, що дійсно ІНФОРМАЦІЯ_6 на сторінці ОСОБА_3 ( відповідачки у вказаній справі) в соціальній мережі Facebook, а також на персональній сторінці ОСОБА_3 в соціальній мережі Instagram, було розміщено допис такого змісту: «Друзья, сейчас расскажу немного о своей жизни, сейчас очень сложный период. Многие знают, что происходит, кто-то больше, кто-то меньше...суть, это ад, в котором я жила 9 лет и делала вид красивой картинки. 9 лет я терпела побои, шантаж, манипуляции, запреты.... Все началось еще, будучи беременной, ему было все ровно, и без причинное еще тогда первый раз меня ударил. Тогда я попала в больницу, и он мне угрожал что если я обращусь в полицию, я потеряю ребенка. Потом постоянные угрозы, шантажи и снова побои регулярно, многие видели меня в этом состоянии, да ребята это был не шкаф, не стена, а существо под названием ОСОБА_4 , а ему все сходило с рук, за ним стоит его папа, который во всем всегда его поддерживает, наша полиция ровна нулю, он всегда все «решал» все понимают каким образом...Я боялась кому-то рассказать, но всему приходит предел! Почему я нечего не делала? Делала! Обращался в правоохранительные органы, он судим по домашнему насилию, и много заявлений в полицию... но основа таки он смеялся в суде и говорил, что он ничего не делал и заплатит штраф и все, а вот я за это поплачусь...Сейчас он пользуется тем что наша общая дочь имеет инвалидность (не все знают, как сложно мне далась моя ОСОБА_9 , через что она прошла... и под его снова-таки сильным давлением я оформила на него опекунство ребенка-инвалида, потому что если я не дам ему этот документ, то он меня убьет. На данный момент я в бракоразводном процессе, он не является в суд и тянет время, и также тем временем забрал ребенка и полностью ограничивает мое общение с дочкой, заблокировал меня везде с ее телефона, он проплачивает разные места что бы мне не давали видеть дочь и говорит, что только после решения суда он мне даст видеться с ней, если суд назначит это, сегодня он снова при попытке увидеться с дочкой пытался ударить меня и сорвал мне цепь с шеи. Дочка дико боится, она говорит, что папа не разрешает со мной видеться. И это очень кратко, надеюсь многим откроются глаза на этого человека, только сейчас я смогла рассказать, все публично, потому что он угрожает мне что придёт с кем-то убить меня, но я больше не буду бояться.».
При розгляді справи відповідачка визнала факт розміщення вказаного допису на своїх сторінках, однак зазначила, що вказаний допис був її судженням про спільне сімейне життя із позивачем у справі та відношення позивача до неї.
Оспорювані висловлювання за своїм змістом і характером є переважно оціночними судженнями, оскільки містять емоційно забарвлені характеристики, суб`єктивне сприйняття відповідачем подій та власні висновки щодо поведінки іншої особи.
Викладений допис в соціальних мережах ОСОБА_3  не містить фактичних даних, а є узагальненими оціночними характеристиками та особистим ставленням останньої до описуваних обставин.
Разом із тим, навіть твердження, викладені у формі опису подій (щодо побоїв, погроз та примусу), подані без належної конкретизації часу, місця, обставин та без посилання на об`єктивні джерела підтвердження, у сукупності з контекстом публікації мають характер суб`єктивного сприйняття та інтерпретації подій.
Крім того, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що слово «істота» з прив`язкою до певної конкретної особи хоч і є за своєю природою образливим, але відображає сприйняття ОСОБА_3 ситуації, яка склалася в її сімейному житті, в особистих відносинах з її чоловіком ОСОБА_1 на фоні частих міжособистісних конфліктів, та його поведінки. Таке висловлювання є критичними стосовно певного періоду її життя та особи, безпосередньо причетної до таких конфліктних ситуацій - її чоловіка, та використане з метою передачі власного відчуття ситуації, пережитого психо-емоційного навантаження.
Тобто використання слова «істота» щодо конкретної особи, хоча й має негативне та образливе забарвлення, у контексті спірного висловлювання є емоційно-оцінювальною характеристикою, що відображає суб`єктивне сприйняття відповідачем поведінки особи в умовах конфліктних сімейних відносин.
Таке висловлювання не містить перевірюваних фактичних даних, а є судженням, спрямованим на вираження особистого ставлення до ситуації. У зв`язку з цим воно належить до оціночних суджень і не може розглядатися як встановлення конкретних фактів, що підлягають доведенню чи спростуванню.
Таким чином, оспорюваний текст є вираженням оціночних суджень та особистих емоційних характеристик, а не встановленням фактичних даних, які підлягають перевірці.
Разом з тим, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не надано доказів та підтвердження того, що його звичний спосіб життя було порушено, що він зазнав моральних страждань та вживає заходів для відновлення нормального психо-емоційного стану.
Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судові рішення, яке відповідають вимогам матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення в оскаржуваній частині відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 січня 2026 року, залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 17 червня 2026 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський
Судді : Т.Ц.Кашперська
В.О.Фінагеєв