Справа № 465/7453/25 Головуючий у 1 інстанції: Баран О.І. 
Провадження № 22-ц/811/3277/25 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
11 червня 2026 року м. Львів 
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М., 
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., 
секретаря – Хоцяновича О.В.,
з участю: ОСОБА_1 , його представника –      ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 вересня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_3 , заінтересована особа – ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису, 

встановив:
У серпні 2025 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою, в якій просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 на строк 6 місяців, яким визначити наступне тимчасове обмеження його прав, а саме заборонити ОСОБА_1 перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заявлених вимог заявниця покликалась на те, що перебуває з ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі, в якому у подружжя народилося двоє дітей: донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Сім`я проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у квартирі, яка на праві власності належить заявниці та її доньці ОСОБА_4 .
Упродовж останніх років чоловік заявниці – ОСОБА_1 систематично вчиняє відносно неї та доньки домашнє насильство в присутності неповнолітнього сина, зокрема, висловлюється нецензурною лексикою та образливими словами, погрожує, чинить психологічний та моральний тиск, чим завдає шкоди фізичному та психологічному здоров`ю дружини та доньки.
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 25 вересня 2025 року заяву ОСОБА_3 задоволено частково.
Видано обмежувальний припис строком на 3 (три) місяці, яким заборонено ОСОБА_1 перебувати в місці спільного проживання із ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .
В решті вимог заяви відмовлено.
Рішення суду оскаржила заінтересована особа – ОСОБА_1 , просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.
В апеляційній скарзі зазначає, що сам факт звернення заявниці до органів поліції свідчить про наявність конфлікту між подружжям, але не підтверджує факт вчинення ним домашнього насильства. 
Апелянт наголошує на правовій позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 30 січня 2020 року у справі №545/744/19 (провадження №61-13514св19), згідно якої факт сварок і непорозумінь між подружжям на побутовому ґрунті свідчить про наявність конфлікту між колишнім подружжям та не підтверджує факту вчинення заінтересованою особою домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом спеціальних заходів.
Додає, що в межах даної справи не доведено той факт, що сварки і непорозуміння між подружжям могли виникнути виключно на побутовому ґрунті, що зумовлено наявністю спору про розірвання шлюбу, який зініційовано зі сторони ОСОБА_3 та проти якого заперечує ОСОБА_1 , який бажає зберегти сім`ю. 
Зазначає, що наявність спору між сторонами щодо розірвання шлюбу, стягнення аліментів, визначення місця проживання дітей або про поділ майна подружжя не може бути вирішений шляхом застосування заходів обмежувального припису (див. постанови Верховного Суду від 06 лютого 2020 року (справа №753/8626/19, провадження №61-15016св19), від 29 серпня 2019 року (справа №640/23804/18, провадження №61-3848св19)). 
Звертає увагу, що складений відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення має суттєві недоліки, зокрема, не містить даних про вчинення ним дій, які містять обов`язкові ознаки об`єктивної сторони складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, а саме: не містить жодних відомостей про те, що внаслідок вчиненого діяння могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілої, відтак, не може бути беззаперечним доказом вчинення домашнього насильства, а отже, і необхідності застосування обмежувального припису.
Додає, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , є єдиним його житлом, іншого місця проживання він не має, тому задоволення заяви та застосування обмежувального припису щодо нього фактично позбавляє його права на користування таким житлом та впливає на житлові права та свободи.
В судове засідання апеляційного суду 02.06.2026 року заявниця ОСОБА_3 не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляла, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, справу розглянуто у її відсутності.
Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 11.06.2026 року о 12:50.
Заслухавши пояснення сторони апелянта в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», положеннями якого заявниця обґрунтовує свої вимоги, та норми статей 350-1 – 350-8 ЦПК України, які визначають підстави для видачі обмежувального припису, набрали чинність 07 січня 2018 року.
Розділ IV глави 13 ЦПК України визначає порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство – діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Обмежувальний припис стосовно кривдника – встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Згідно з ч.ч.2, 3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п.9 ч.1 ст.1 Закону).
Поряд з цим, враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником – у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.
Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.
З матеріалів справи встановлено, що заява про видачу обмежувального припису підписана представником заявниці ОСОБА_3 – адвокатом Водопийко Х.Т.
Заінтересована особа ОСОБА_1 є чоловіком заявниці ОСОБА_3 , які з 12.10.2002 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Діти проживають разом із батьками за адресою: АДРЕСА_1 .
Факти звернення заявниці щодо вчинення ОСОБА_1 відносно неї та доньки ОСОБА_4 домашнього насильства, про які вона описує у своїй заяві, підтверджені документально.
Відповідно до термінового заборонного припису серії АА №611061 від 15.07.2025 року, ОСОБА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, 15.07.2025 року, близько 19 год., за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї доньки психологічне домашнє насильство, а саме: висловлювався в її адресу нецензурною лексикою, чинив відносно неї психологічний та моральний тиск, чим завдав шкоди її психічному здоров?ю.
Відповідно до термінового заборонного припису серії АА №432970 від 15.08.2025 року, ОСОБА_1 , 15.08.2025 року, близько 22 год. 12 хв., за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї дружини домашнє насильство, а саме: вчинив дії, які полягали у штовханні, образливому висловлюванні та поводженні, висловлюванні погроз завдання шкоди її фізичному здоров`ю, чим завдав шкоди її фізичному та психологічному здоров?ю.
Окрім того, за дії, вчинені 15.08.2025 року, відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП.
На стадії апеляційного розгляду справи стороною ОСОБА_1 долучено постанову Франківського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2025 року, якою закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Однак, така постанова прийнята судом у справі про адміністративне правопорушення вже після розгляду даної справи по суті, тому не враховується апеляційним судом, до того ж, постанова стосується лише однієї події щодо вчинення домашнього насильства в сім`ї заявниці (15.08.2025 року).
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із загальною оцінкою судом першої інстанції правовідносин, які склалися між сторонами, висновки суду підтверджені доказами, яким суд надав належну правову оцінку і дійшов правильного висновку про їх достатність для застосування до ОСОБА_1 обмежувального припису з огляду на наявність ризиків вчинення домашнього насильства у майбутньому, суд дотримався норм закону при обранні заходу тимчасового обмеження, доводи апеляційної скарги не дають підстав для інших висновків по суті вирішення даного питання, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – залишити без змін.
Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ухвалив:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 11 червня 2026 року. 

Головуючий      С.М. Бойко 

Судді:       С.М. Копняк

А.В. Ніткевич