Справа № 314/5002/25
Провадження № 2/314/539/2026

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2026       м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Кононенка І.О.,
секретар судового засідання Баланюк Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 314/5002/25 за позовом заступника керівника Лівобережної окружної прокуратури Донецької області (ЄДРПОУ 25707002, Донецька область, м. Маріуполь, бул. Меотиди, 1, адреса тимчасового місця дислокації: 49003, м. Дніпро, вул. Майдан Озерний, 32) в інтересах держави в особі органу уповноваженого державою, здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області (ЄДРПОУ: 39767332, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Машинобудівників, 16) до  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ), про конфіскацію земельної ділянки,
за участю прокурора Селявкіна Г.О.,
встановив:
У листопаді 2025 року заступник керівника Лівобережної окружної прокуратури Донецької області звернувся до суду в інтересах держави в особі органу уповноваженого державою, здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Головного управління Держгеокадастру у Донецькій областідо  ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки.Позовні вимоги обґрунтовано тим, що громадянин Російської Федерації  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований паспортом Російської Федерації № НОМЕР_1 , виданий 09.04.2002, видавник 3-тє паспортне відділення ПВС УВС м. Петропавловськ-Камчатський. Громадянство України ніколи не набував, проживає за адресою: АДРЕСА_1 . За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, відповідач є власником земельної ділянки площею 0,5 га із кадастровим номером 1423600000:12:000:1143 із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована у Новоазовському районі Донецької області. Державну реєстрацію здійснено на підставі рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29.01.2016 у справі № 264/8172/15-ц про визнання права власності за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 . 
Позивач із посиланням на ч. 4 ст. 81 ЗК України стверджує, що земля сільськогосподарського призначення, прийнята у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Так як отримана громадянином Російської Федерації ОСОБА_1 у власність земельна ділянка сільськогосподарського призначення останнім добровільно не відчужена впродовж встановлено законом строку, який сплинув, право власності на таку земельну ділянку підлягає припиненню шляхом її конфіскації за рішенням суду. Просить конфіскувати на користь держави земельну ділянку сільськогосподарського призначення у громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із кадастровим номером 1423600000:12:000:1143 площею 0,5 га із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована у Новоазовському районі Донецької області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна-1009280514236) шляхом припинення права власності, відомості про яку зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 22.08.2016 за № 16073642, та визнати право власності за державою в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, стягнути із відповідача судовий збір у розмірі 3028,00 грн.
Ухвалою суду від 14.11.2025 відкрито провадження у вказаній у цивільній справі у порядку загального позовного провадження. 
03.12.2025 до суду надійшло клопотання представника Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області у якому позовні вимоги підтримує, просить суд розглянути справу без участі представника Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області.
Ухвалою суду від 28.01.2026 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. 
У судовому засіданні прокурор позов підтримав, на його задоволенні наполягав.
Відповідач є громадянином Російської Федерації, у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. За таких обставин, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які є в матеріалах справи, що відповідає ч. 11 ст. 128, ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом об`єктивно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29.01.2016 у справі № 264/8172/15-ц за ОСОБА_1 визнано право власності у порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , у тому числі на земельну ділянку площею 0,5 га із кадастровим номером 1423600000:12:000:1143 із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована у Новоазовському районі Донецької області та належала спадкодавиці на підставі Державного акту на право власності серії ЯЕ № 724327, виданого Відділом Держгеокадастру у Новоазовському районі Донецької області. 
Із листа Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області від 11.06.2025 № 2487-25 за наявними обліками ГУ ДМС у Донецькій області та баз даних ЄІАС УМП ДМС України, інформація про документування паспортами громадянина України, паспортами громадянина України для виїзду за кордон, посвідками на тимчасове або постійне проживання в Україні громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 -відсутня. Згідно ІП «Реєстрація місця проживання» ЄІАС УМП ДМС України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованим або знятим з реєстрації місця проживання на території Донецької області не значиться. 
Стаття 13 Конституції України визначає, що земля є об`єктом права власності українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
За приписами ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014, напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.
Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду».
Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.
Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено ЗК України.
Землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам (ч. 5 ст. 22 ЗК України).
Суб`єктами права приватної власності на землю, відповідно до ст. 80 ЗК України, визначено громадян України та юридичних осіб. Проте, з урахуванням змісту ч. 2 ст. 81 та інших норм ЗК України, суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства.
Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини (ч. 3 ст. 81 ЗК України).
Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню (ч. 4 ст. 81 ЗК України).
Відповідно до вимог п. п. «д», «е» ч. 1 ст. 140 ЗК України, підставами припинення права власності на земельну ділянку є: конфіскація за рішенням суду; не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.
Примусове припинення прав на земельну ділянку, відповідно до п. п. «в» ч. 1 ст. 143 ЗК України, здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду (ч. ч. 1,2 ст. 145 ЗК України).
Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику (ч. 4 ст. 145 ЗК України).
За приписами п. 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України визначено, що право власності припиняється у разі конфіскації.
Відповідно до ч. 1 ст. 348 ЦК України, встановлено, що якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна. Якщо майно не було продане, воно за рішенням суду передається у власність держави. У цьому разі колишньому власникові майна виплачується сума, визначена за рішенням суду.
У постанові Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №513/444/15-ц зроблено висновок, що, якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна.
Власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість (ст. 153 ЗК України).
Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.
Враховуючи встановлені по справі обставини, оцінюючи належність, допустимість, достатність, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, той факт, що відповідачка є громадянкою Республіки Білорусь, яка упродовж року після набуття права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення не відчужила їх, суд приходить до беззаперечного висновку, що наявні підставі для її конфіскації у власність держави, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. 
Із врахуванням ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь Лівобережної окружної прокуратури Донецької області, слід стягнути судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд-

ухвалив:
Позовну заяву – задовольнити.
Припинити громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт Російської Федерації № НОМЕР_1 , виданий 09.04.2002, видавник 3-тє паспортне відділення ПВС УВС м. Петропавловськ-Камчатський, місце проживання: АДРЕСА_1 ,право власності на земельну ділянку із кадастровим номером 1423600000:12:000:1143 площею 0,5 га із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована у Новоазовському районі Донецької області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна-1009280514236) відомості про яку зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 22.08.2016 за № 16073642 шляхом її конфіскації (примусового відчуження) на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області (ЄДРПОУ: 39767332, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Машинобудівників, 16).
Стягнути із громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт Російської Федерації № НОМЕР_1 , виданий 09.04.2002, видавник 3-тє паспортне відділення ПВС УВС м. Петропавловськ-Камчатський, місце проживання: АДРЕСА_1 на користь Лівобережної окружної прокуратури Донецької області (ЄДРПОУ 25707002, Донецька область, м. Маріуполь, бул. Меотиди, 1, адреса тимчасового місця дислокації: 49003, м. Дніпро, вул. Майдан Озерний, 32)кошти, витрачені на сплату судового збору у 2025 році при здійсненні представництва інтересів держави у розмірі 3028,00 грн. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право на оскарження заочного рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Запорізького апеляційного суду, протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду. Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку після закінчення строку для подання апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Іван Олександрович Кононенко
28.04.2026