ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

14 травня 2026 року	Справа № 160/9583/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голобутовського Р.З., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовною заявою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,

ВСТАНОВИВ:

15.04.2026 Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі – позивач) звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі – відповідач), у якій просить:
- визнати дії Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції Пересічанської Яни Володимирівни у виконавчому провадженні 79725855 щодо винесення постанови від 06.04.2026 про накладання штрафу в сумі 5100,00 грн на військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України за невиконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.07.2024 у справі №160/9014/24 - неправомірними;
- скасувати постанову Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції Пересічанської Яни Володимирівни у виконавчому провадженні 79725855 щодо винесення постанови від 06.04.2026 про накладання штрафу в сумі 5100,00 грн на військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України за невиконання рішення Дніпровського окружного адміністративного суду від 25.07.2024 у справі №160/9014/24.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не погоджується з постановою про накладення штрафу за невиконання рішення суду. На виконання рішення суду проведено повторне засідання комісії військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06.06.2025 щодо розгляду заяв від членів сімей військовослужбовців, які були захоплені в полон, стали заручниками, інтерновані у нейтральних державах або зниклі безвісті, з розгляду заяви ОСОБА_1 . Відповідно до витягу з протоколу №4 зазначеної комісії прийнято рішення відмовити у призначенні виплати ОСОБА_1 , як дружині військовослужбовця, грошового забезпечення та інших виплат. Підставою для відмови є встановлення факту добровільної сдачі в полон 19.03.2023 та матеріали кримінального провадження №42023132610000385 від 18.10.2023 за ознаками кримінального правопорушення, яке передбачено ст. 430 КК України. Таким чином позивач зазначає, що рішення суду в частині повторного розгляду звернення та прийняття відповідного рішення виконано в повному обсязі. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження». Аналізуючи правову природу рішення у справі №160/9014/24, яке підлягало виконанню у рамках виконавчого провадження на предмет того, чи можна його вважати виконаним, військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України зазначає, що вказане рішення виконано в повному обсязі. Позивач вважає оскаржувану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки виконавчою службою невірно трактовані вимоги судового рішення у справі №160/9014/24 та причиною винесення вказаної постанови, на думку позивача, є намагання стягнення виконавчою службою максимальних сум виконавчих зборів у виконавчих провадженнях.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.04.2026 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків позову.
20.04.2026 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України надійшла уточнена позовна заява, в якій відповідачем визначено - Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, а також позовні вимоги викладені наступним чином:
- визнати дії Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Пересічанської Яни Володимирівни у виконавчому провадженні №79725855 щодо винесення постанови від 06.04.2026 про накладання штрафу в сумі 5100,00 грн на військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України за невиконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.07.2024 у справі №160/9014/24 - неправомірними;
- скасувати постанову Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Пересічанської Яни Володимирівни у виконавчому провадженні №79725855 щодо винесення постанови від 06.04.2026 про накладання штрафу в сумі 5100,00 грн на військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України за невиконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.07.2024 у справі №160/9014/24.
Також, 21.04.2026 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України надійшла платіжна інструкція №4697 від 17.04.2026 на суму 2662,40 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.04.2026 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву до 06.05.2026 (включно), разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Встановлено позивачу строк до 08.05.2026 (включно) для подання відповіді на відзив, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.
28.04.2026 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування правової позиції зазначено, що за результатами проведеної перевірки виконання рішення суду, перевіривши окремо та у сукупності фактичні обставини виконання рішення суду, докази виконання, що надавались боржником, державним виконавцем встановлено факт тривалого невиконання рішення суду та відсутність у державного виконавця підстави вважати про наявність факту повного виконання рішення суду боржником, оскільки рішення суду боржником виконується «формально» без врахування висновків, зроблених Дніпропетровським окружним адміністративним судом. Так, 06.04.2026 державним виконавцем, в ході проведення виконавчих дій, встановивши факт невиконання боржником рішення суду та в порядку виконання ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про накладення штрафу у відповідності до вимог ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» в розмірі 5100,00 грн та зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність. 06.04.2026 державним виконавцем вчетверте направлено вимогу боржнику з вимогою надати інформацію за наслідками здійснення досудового розслідування за кримінальним провадженням №42023132610000385 за фактом добровільної здачі в полон військовослужбовця ОСОБА_2 ; надати підтверджену інформацію щодо добровільної здачі в полон військовослужбовця ОСОБА_2 ; надати, за наявності, вирок суду, що набрав законної сили, яким підтверджується добровільна здача в полон військовослужбовця ОСОБА_2 . Станом на 27.04.2026 на адресу Відділу інформація від боржника на законну вимогу державного виконавця від 06.0.2026 щодо стану виконання рішення суду не надходила.
Відповідно до ч. 4 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом двадцяти днів після відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи до розгляду цей строк може бути продовжений не більше ніж на двадцять днів за вмотивованим клопотанням однієї зі сторін або з ініціативи суду.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.
З рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.07.2024 у справі №160/9014/24 судом встановлено, що ОСОБА_1 , є дружиною військовослужбовця ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ясинувата Ясинуватського міськрайонного управління юстиції Донецької області від 23.08.2008 року, актовий запис №160. Від даного шлюбу вони мають неповнолітню доньку. 
Також ОСОБА_1 разом із своїм чоловіком є внутрішньо переміщеними особами, згідно довідок від 11.11.2014.
З 11.07.2022 чоловік ОСОБА_1 – ОСОБА_2 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України стрільцем 1 відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону.
Згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 20.01.2024 №255, солдат ОСОБА_2 в період з 19.03.2023 по теперішній час перебуває у місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України. 
Так, 19.03.2023 почався наступ противника, в результаті якого сили оборони понесли втрати та після відбиття нападу встановлено, що старший солдат ОСОБА_2 вважається зниклим безвісті із штатною зброєю. 
Відділенням поліції №1 Кам`янського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12023041790000187 від 22.03.2023 внесено інформацію щодо ОСОБА_2 з кваліфікацією правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 115 КК України, який під час участі в бойових діях близько н.п. Кремінна Луганської області зник безвісти, на зв`язок не виходить. 
Також, за цим факту 23.03.2023 повідомлено Луганську спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил та Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорськ, а також ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У подальшому, в соціальній мережі «Telegram» на російських каналах «Ищи хохлов 18+» та «Там где я живу!» з`явився відео матеріал на якому зниклий старший солдат ОСОБА_2 дає відповіді на запитання представника військ російської федерації та розповідає, що після ворожого обстрілу прийняв рішення вирушити «куда глаза глядят» у бік противника та вийшов на позиції ворога. Також, розповідає, що змінив думку щодо війни в Україні та спецназу «ахмат» на кращу, а також про гарне відношення до нього і вдячність за лікування.
За даним фактом 12.04.2023 повідомлено Харківську спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил, а також на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 20.03.2023 року №378 «Про призначення службового розслідування» по факту неналежного виконання службових обов`язків, вимог законодавства, наказів начальників (керівників) чи інших розпорядчих документів солдатом ОСОБА_2 проведено службове розслідування.
В ході службового розслідування встановлено, що згідно замислу та плану командира НОМЕР_3 бригади НГУ, організовано несення служби південніше н.п. Кремінна Луганської області, також згідно записів в журналі бойових дій під час оборони рубежів з боку ворога проводились ударно-штурмові дії. 19.03.2023 внаслідок страху солдата ОСОБА_2 за своє життя у небезпечній ситуації, слабкості духу та волі військовослужбовця, низький рівень його морально-психологічних якостей, припинив опір ворогові з метою здатися у полон, не застосовував зброю, а також із зброєю вийшов з місця несення служби підрозділу, а саме спостережного пункту «Токіо» та перейшов у місця дислокації військ ворога. 
За висновками службового розслідування запропоновано вважати солдата ОСОБА_2 стрільця 1 відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти НОМЕР_4 стрілецького батальйону таким, що добровільно здався в полон.
За даним фактом Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Сєвєродонецьку) Територіального управління ДБР, розташованому у м. Краматорську, до Єдиного реєстру досудових розслідувань №42023132610000385 від 18.10.2023 внесено інформацію щодо ОСОБА_2 з кваліфікацією правопорушення за ознаками ст. 430 КК України, який добровільно здався в полон. 
14.01.2024 року ОСОБА_1 звернулася до командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України із заявою про виплату їй грошового забезпечення за ОСОБА_2 , який перебуває у полоні.
Листом від 08.02.2024 №40/05/10/2-1320/н-40 «Про надання відповіді на заяву» Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України відмовила у виплаті, як дружині, належних видів грошового забезпечення ОСОБА_2 , який з 19.03.2023 перебуває у полоні, у зв`язку з тим, що підстави для виплат відповідно до п. 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відсутні, оскільки дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дизертували із Збройних Сил України. Таким чином, виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини або дизертували, не здійснюється. 
Не погоджуючись із протиправними діями відповідача, ОСОБА_1 звернулася до суду.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду 25.07.2024 у справі №160/9014/24 позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними - задоволено частково.
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не належного розгляду у встановленому законом порядку заяви ОСОБА_1 від 14.01.2024 про призначення виплат грошового забезпечення як дружині, члену сім`ї військовослужбовця ОСОБА_2 , який знаходиться в полоні, та прийняття відповідного рішення за результатами її розгляду.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.01.2024 про призначення виплат грошового забезпечення як дружині, члену сім`ї військовослужбовця ОСОБА_2 , який знаходиться в полоні, з урахуванням висновків суду, викладених в судовому рішенні.
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено. 
В рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду 25.07.2024 у справі №160/9014/24 судом зазначено, що під час розгляду справи судом встановлено, що позивачу було відмовлено у виплаті грошового забезпечення її чоловіка ОСОБА_2 листом від 08.02.2024 року №40/05/10/2-1320/н-40 «Про надання відповіді на заяву». При цьому, відповідач мотивує відмову у виплаті грошового забезпечення позивачу тим, що в ході службового розслідування було встановлено, що солдат ОСОБА_2 перебуває у полоні. При цьому, службовим розслідуванням встановлено, що стрілець 1 відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти НОМЕР_4 стрілецького батальйону ОСОБА_2 добровільно здався у полон.
Суд в рішенні від 25.07.2024 у справі №160/9014/24 звернув увагу, що відповідальність за добровільну здачу в полон передбачена ст. 430 КК України добровільна здача в полон через боягузтво або легкодухість - карається позбавленням волі на строк від семи до десяти років.). Водночас, чинне законодавство не містить визначення поняття «добровільної здачі в полон». При цьому, в науково-практичному коментарі до Кримінального кодексу України визначено, що під добровільною здачею в полон розуміють добровільний перехід військовослужбовця, який навмисно перестав чинити опір ворогу, хоча мав фізичну можливість це робити, під владу противника. Об`єктом злочину є встановлений порядок несення військової служби під час бойових дій, який виключає добровільну здачу в полон.
Суд в рішенні від 25.07.2024 у справі №160/9014/24 наголосив, що в Україні діє презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини. Так, відповідно до ч. 2 ст. 2 КК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Аналогічні положення закріплені у ст. 17 Кримінального процесуального кодексу України. Отже, питання щодо встановлення фактів та вини особи за фактом добровільної здачі в полон самовільного залишення військові частини (установи, організації), місця служби або дезертирства, віднесено до компетенції органів досудового розслідування та відповідного суду, який розглядає обвинувальний акт. При цьому, до повноважень відповідача, зокрема, не входить кваліфікація злочину та проведення досудового розслідування.
Суд в рішенні від 25.07.2024 у справі №160/9014/24 зробив висновок, що наведене свідчить про те, що відповідач у своєму листі від 08.02.2024 №40/05/10/2-1320/н-40 щодо добровільної здачі військовослужбовця ОСОБА_2 в полон дійшов передчасних висновків.
Обираючи спосіб відновлення порушеного права, суд в рішенні від 25.07.2024 у справі №160/9014/24 констатував, що з огляду на те, що у даному випадку відповідач належним чином не розглянув заяву позивача про призначення грошового забезпечення та не прийняв будь-яке рішення, яке б породжувало для позивача юридичні наслідки, суд дійшов висновку про покладення на відповідача обов`язку повторно розглянути заяву позивача від 14.01.2024 про призначення виплат грошового забезпечення як дружині, члену сім`ї військовослужбовця ОСОБА_2 , який знаходиться в полоні, та прийняти рішення про призначення або відмову у призначенні такої виплати, з урахуванням висновків суду, викладених в судовому рішенні.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 06.02.2025 у справі №160/9014/24 апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України залишено без задоволення, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 липня 2024 року залишено без змін.
Третій апеляційний адміністративний суд в постанові від 06.02.2025 у справі №160/9014/24 зазначив, що до повноважень відповідача (військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України), зокрема, не входить кваліфікація злочину та проведення досудового розслідування, тому питання щодо встановлення фактів та вини особи за фактом добровільної здачі в полон самовільного залишення військові частини (установи, організації), місця служби або дезертирства, віднесено до компетенції органів досудового розслідування та відповідного суду, який розглядає обвинувальний акт. Отже, суд апеляційної інстанції зазначив, що є правильним висновок суду першої інстанції, що відповідач у своєму листі від від 08.02.2024 №40/05/10/2-1320/н-40 дійшов передчасних висновків щодо добровільної здачі військовослужбовця ОСОБА_2 в полон.
28.11.2025 Дніпропетровським окружний адміністративним судом видано виконавчий лист №160/9014/24 із зобов`язанням боржника – військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.01.2024 про призначення виплат грошового забезпечення як дружині, члену сім`ї військовослужбовця ОСОБА_2 , який знаходиться в полоні, з урахуванням висновків суду, викладених в судовому рішенні.
02.12.2025 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанською Яною Володимирівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №79725855.
02.12.2025 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанською Яною Володимирівною винесені постанови про стягнення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №79725855.
12.12.2025 військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України подано до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заяву «Про виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження».
В заяві позивачем зазначено, що на виконання судового рішення військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України 21.02.2025 року направила на адресу ОСОБА_1 лист від 21.02.2025 року за вих. №40/05/12-2151 із пропозицією подати до військової частини заяву щодо виплати грошового забезпечення як дружині військовослужбовця ОСОБА_2 . Попередня заява від 14.01.2024 була розглянута, а відповідь від 08.02.2024 за вих. №40/05/10/2-1320/Н-40 була направлена на адресу ОСОБА_1 . 28.05.2025 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України надійшла та була зареєстрована за вх. №Н-548 заява ОСОБА_1 від 26.05.2025 щодо виплати належних видів грошового забезпечення ОСОБА_2 , який перебуває у полоні з 19.03.2023. Зазначена заява була повторно розглянута у порядку та з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду. За результатами розгляду повторної заяви заявницю було належним чином повідомлено листом військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 12.06.2025 року №40/05/13-Н-441. Таким чином, військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України виконала всі дії, передбачені рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду, у тому числі повторно розглянула заяву ОСОБА_1 та поінформувала її про результати розгляду.
До заяви відповідачем долучено копію відповіді на звернення ОСОБА_1 від 08.02.2024 №40/05/10/2-1320/Н-40 (яка була предметом розгляду у справі №160/9014/24) та копію відповіді на повторне звернення ОСОБА_1 від 12.06.2025 №40/05/13-Н-441 (на виконання рішення суду у справі №160/9014/24).
Проаналізувавши вказані відповіді судом встановлено, що вони є ідентичними, а саме ОСОБА_1 відмовлено з наступних підстав:
- на підставі відкриття досудового розслдування у кримінально провадженні №12023041790000187 від 22.03.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України було встановлено, що стрілець 1-го відділення 3-го стрілецького взводу 1-1 стрілецької роти НОМЕР_5 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 НГУ солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 19.03.2023 в районі н.п Кремінна Луганської області добровільно здався в полон (витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження №42023132610000385 від 18.10.2023);
- згідно п. 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім?ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюють Кабінетом Міністрів України;
- дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів;
- відповідно пункту 8 «Про порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 р. №884 виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців, які добровільно здатися в полон, самовільно залишили військові частини (установи, організації) місця служби або дезертирували, не здійснюється;
- враховуючи вищевикладене, необхідно звернутися до суду. У разі позитивного вирішення даного питання у судовому порядку, ОСОБА_1 маєте право повторно звернутись до військової частини з відповідною заявою.
05.01.2026 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанською Яною Володимирівною сформовано вимогу про надання державному виконавцю інформацію чи приймалось військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України відповідне рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення або рішення про виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 .
У вимозі державним виконавцем зазначено, що з урахуванням висновків суду першої та другої інстанції, що викладені в судових рішеннях, вбачається фактичне невиконання рішення суду, оскільки боржником надано державному виконавцю лише лист-відповідь від 08.02.2024 №40/05/10/2-1320/н-40, адресований стягувачу, а також оформлений лист-відповідь військової частини НОМЕР_1 від 12.06.2025 у відповідь на заяву стягувача від 26.05.2025. Державному виконавцю боржником не надано "Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення" або "Рішення про виплату грошового забезпечення" ОСОБА_1 .
14.01.2026 військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України надано державному виконавцю лист, до якого долучено копію відповіді на звернення ОСОБА_1 від 08.02.2024 №40/05/10/2-1320/Н-40 (яка була предметом розгляду у справі №160/9014/24), вказавши, що вказаний лист є рішенням про відмову у виплаті грошового забезпечення.
05.02.2026 військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України надано державному виконавцю лист «Про виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження», в якому повторно з посиланням на лист від 12.06.2025 №40/05/13-Н-441 вказано про виконання рішення суду, оскільки про прийняте рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення ОСОБА_1 повідомлено зазначеним листом.
Також позивачем надані державному виконавцю витяги з протоколів засідання №4 від 26.01.2024 та №4 від 26.06.2025, на яких розглядались заяви ОСОБА_1 .
26.02.2026 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанською Яною Володимирівною сформовано вимогу про надання державному виконавцю інформації за наслідками здійснення досудового розслідування за кримінальним провадженням №42023132610000385 за фактом добровільної здачі в полон військовослужбовця ОСОБА_2 ; надання підтвердженої інформації щодо добровільної здачі в полон військовослужбовця ОСОБА_2 ; надання, за наявності, вироку суду, що набрав законної сили, яким підтверджується добровільна здача в полон військовослужбовця ОСОБА_2 .
У вимозі зазначено, що наданні боржником листи складені без врахування висновків суду.
25.02.2026 військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України надано державному виконавцю заяву про закриття виконавчого провадження, в якій вказано, що обов`язок, покладений судовим рішенням, виконано добровільно та у повному обсязі, що виключає наявність правових підстав для подальшого здійснення виконавчих дій у межах зазначеного виконавчого провадження.
06.03.2026 військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України надано державному виконавцю заяву про надання інформації, в якій зазначено, що військовою частиною виконано саме той обов`язок, який покладено рішенням суду, а саме повторно розглянуто заяву.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.03.2026 у справі №160/9014/24 (суддя Лозицька І.О.) розглянуто заяву Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Пересічанської Яни Володимирівни про роз`яснення рішення суду у справі №160/9014/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними та відмовлено у задоволенні цієї заяви.
В обґрунтування ухвали судом зазначено, що відповідальність за добровільну здачу в полон передбачена ст. 430 КК України (добровільна здача в полон через боягузтво або легкодухість - карається позбавленням волі на строк від семи до десяти років.). Водночас, чинне законодавство не містить визначення поняття «добровільної здачі в полон». При цьому, в науково-практичному коментарі до Кримінального кодексу України визначено, що під добровільною здачею в полон розуміють добровільний перехід військовослужбовця, який навмисно перестав чинити опір ворогу, хоча мав фізичну можливість це робити, під владу противника. Об`єктом злочину є встановлений порядок несення військової служби під час бойових дій, який виключає добровільну здачу в полон. Водночас, суд наголосив, що в Україні діє презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини. Так, відповідно до ч. 2 ст. 2 КК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Аналогічні положення закріплені у статті 17 Кримінального процесуального кодексу України. Отже, питання щодо встановлення фактів та вини особи за фактом добровільної здачі в полон самовільного залишення військові частини (установи, організації), місця служби або дезертирства, віднесено до компетенції органів досудового розслідування тавідповідного суду, який розглядає обвинувальний акт. При цьому, до повноважень відповідача, зокрема, не входить кваліфікація злочину та проведення досудового розслідування. Наведене свідчить про те, що відповідач у своєму листі від 08.02.2024 №40/05/10/2-1320/н-40 щодо добровільної здачі військовослужбовця ОСОБА_2 в полон дійшов передчасних висновків.
06.04.2026 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанською Яною Володимирівною складено акт перевірки виконання рішення суду.
В акті зазначено, що у зв`язку з тим, що боржником станом на 06.04.2026 не надано державному виконавцю підтвердження інформації щодо добровільної здачі в полон військовослужбовця ОСОБА_2 та не надано вироку суду, що набрав законної сили, яким підтверджується добровільна здача в полон військовослужбовця ОСОБА_2 , за результатами чого ОСОБА_1 було відмовлено у виплаті грошового забезпечення, рішення суду боржником є не виконаним.
06.04.2026 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанською Яною Володимирівною складено постанову про накладення штрафу на військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України за невиконання рішення суду у виконавчому провадженні №79725855 у розмірі 5100 грн.
06.04.2026 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанською Яною Володимирівною повторно сформовано вимогу про надання державному виконавцю інформації за наслідками здійснення досудового розслідування за кримінальним провадженням №42023132610000385 за фактом добровільної здачі в полон військовослужбовця ОСОБА_2 ; надання підтвердженої інформації щодо добровільної здачі в полон військовослужбовця ОСОБА_2 ; надання, за наявності, вироку суду, що набрав законної сили, яким підтверджується добровільна здача в полон військовослужбовця ОСОБА_2 .
Не погоджуючись з постановою від 06.04.2026 про накладення штрафу у виконавчому провадженні №79725855, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною 3 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено вичерпний перелік документів, які є виконавчими документами.
Так, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, таких виконавчих документів:
1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний, зокрема здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження").
Відповідно до ч 1 ст. 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
При цьому ч. 6 ст. 26 цього Закону передбачено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Згідно з ч. 2 ст. 63 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
У разі повторного невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Згідно ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Суд зазначає, що за своєю природою штраф - це міра адміністративної відповідальності. Штрафи представляють собою грошові стягнення, тобто є обтяженням майнового характеру для учасників виконавчого провадження. При цьому штрафи можуть накладатися лише за винні дії чи бездіяльність.
Правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.
При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.
Вирішуючи питання про накладення штрафу, державний виконавець повинен встановити дві обставини: 1) факт виконання чи невиконання рішення; 2) у випадку невиконання рішення встановити причини невиконання. При цьому, лише дійшовши висновку про відсутність поважних причин, державний виконавець вправі накласти штраф на боржника. Встановлення таких обставин здійснюється шляхом виконання державним виконавцем своїх обов`язків та реалізації прав, передбачених ст. 18 Закону №1404-VIII, а також дотриманням сторонами виконавчого провадження свої обов`язків.
Зокрема, ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Частиною 3 цієї статті визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, а частина 4 наголошує на тому, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
Виходячи з аналізу вищевказаних норм можна дійти висновку, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.
При цьому, сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може слугувати підставою для притягнення боржника до зазначеної вище відповідальності. Варто зауважити, що під перевіркою виконання боржником вимог зобов`язального слід розуміти саме ту перевірку, яка має на меті встановити дійсні можливості боржника виконати рішення суду у встановлений строк та не повинна обмежуватися виключно встановленням факту виконання або невиконання рішення суду.
У ході судового розгляду спірних відносин встановлено, що державним виконавцем винесено оскаржувану постанову з підстав невиконання без поважних причин судового рішення.
Суд зазначає, що в матеріалах справи наявні докази того, що державним виконавцем перед накладенням штрафу було здійснено належну перевірку виконання боржником судового рішення, як цього вимагає ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження".
Так, державним виконавцем складені вимоги від 05.01.2026 та 26.02.2026 про надання державному виконавцю документів.
06.04.2026 державним виконавцем складено акт перевірки виконання рішення суду, в якому встановлено, що боржником станом на 06.04.2026 не надано державному виконавцю підтвердження інформації щодо добровільної здачі в полон військовослужбовця ОСОБА_2 та не надано вироку суду, що набрав законної сили, яким підтверджується добровільна здача в полон військовослужбовця ОСОБА_2 , за результатами чого ОСОБА_1 було відмовлено у виплаті грошового забезпечення, рішення суду боржником є не виконаним.
Досліджуючи доводи позивача в частині повного виконання рішення суду, суд звертає увагу позивача на ч. 1 ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Частиною 2 ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Суд звертає увагу на резолютивну частину рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду 25.07.2024 у справі №160/9014/24, щодо якого здійснюються примусові дії з його виконання у виконавчому провадженні №79725855.
Так, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду 25.07.2024 у справі №160/9014/24 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.01.2024 про призначення виплат грошового забезпечення як дружині, члену сім`ї військовослужбовця ОСОБА_2 , який знаходиться в полоні, з урахуванням висновків суду, викладених в судовому рішенні.
Спір у справі стосувався відмови ОСОБА_1 на підставі листа Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 08.02.2024 №40/05/10/2-1320/н-40 у нарахуванні грошового забезпечення як дружині, члену сім`ї військовослужбовця ОСОБА_2 , який знаходиться в полоні.
Судом у справі №160/9014/24 визнано протиправними підстави, викладені в листі від 08.02.2024 №40/05/10/2-1320/н-40, покладені в основу відмови у нарахуванні грошового забезпечення.
Водночас лист від 08.02.2024 №40/05/10/2-1320/н-40 містив наступний зміст:
- на підставі відкриття досудового розслідування у кримінально провадженні №12023041790000187 від 22.03.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України було встановлено, що стрілець 1-го відділення 3-го стрілецького взводу 1-1 стрілецької роти 2-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 НГУ солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 19.03.2023 в районі н.п Кремінна Луганської області добровільно здався в полон (витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження 42023132610000385 від 18.10.2023 року);
- згідно п. 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюють Кабінетом Міністрів України;
- дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів;
- відповідно пункту 8 «Про порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 р. №884 виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців, які добровільно здатися в полон, самовільно залишили військові частини (установи, організації) місця служби або дезертирували, не здійснюється;
- враховуючи вищевикладене, необхідно звернутися до суду. У разі позитивного вирішення даного питання у судовому порядку, ОСОБА_1 маєте право повторно звернутись до військової частини з відповідною заявою.
Судом у справі №160/9014/24 вказано, що відповідальність за добровільну здачу в полон передбачена ст.430 КК України (добровільна здача в полон через боягузтво або легкодухість - карається позбавленням волі на строк від семи до десяти років.). Водночас, чинне законодавство не містить визначення поняття «добровільної здачі в полон». При цьому, в науково-практичному коментарі до Кримінального кодексу України визначено, що під добровільною здачею в полон розуміють добровільний перехід військовослужбовця, який навмисно перестав чинити опір ворогу, хоча мав фізичну можливість це робити, під владу противника. Об`єктом злочину є встановлений порядок несення військової служби під час бойових дій, який виключає добровільну здачу в полон.
Суд в рішенні від 25.07.2024 у справі №160/9014/24 наголосив, що в Україні діє презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини. Так, відповідно до ч. 2 ст. 2 КК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Аналогічні положення закріплені у ст. 17 Кримінального процесуального кодексу України. Отже, питання щодо встановлення фактів та вини особи за фактом добровільної здачі в полон самовільного залишення військові частини (установи, організації), місця служби або дезертирства, віднесено до компетенції органів досудового розслідування та відповідного суду, який розглядає обвинувальний акт. При цьому, до повноважень відповідача, зокрема, не входить кваліфікація злочину та проведення досудового розслідування.
Суд в рішенні від 25.07.2024 у справі №160/9014/24 зробив висновок, що наведене свідчить про те, що відповідач у своєму листі від 08.02.2024 №40/05/10/2-1320/н-40 щодо добровільної здачі військовослужбовця ОСОБА_2 в полон дійшов передчасних висновків.
Посилаючись на добровільне виконання рішення суду та відсутність підстав для накладення штрафу за невиконання рішення суду, позивач спирається на те, що 28.05.2025 року до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України надійшла та була зареєстрована за вх. № Н-548 заява ОСОБА_1 від 26.05.2025 року щодо виплати належних видів грошового забезпечення ОСОБА_2 , який перебуває у полоні з 19.03.2023. Зазначена заява була повторно розглянута у порядку та з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду. За результатами розгляду повторної заяви заявницю було належним чином повідомлено листом військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 12.06.2025 №40/05/13-Н-441. Таким чином, військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України виконала всі дії, передбачені рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду, у тому числі повторно розглянула заяву ОСОБА_1 та поінформувала її про результати розгляду.
Проаналізувавши наданий позивачем лист від 12.06.2025 №40/05/13-Н-441 на підтвердження виконання рішення суду, судом встановлено, що він є абсолютно ідентичним до листа від 08.02.2024 №40/05/10/2-1320/н-40, якому Дніпропетровським окружним адміністративним судом та Третім апеляційним адміністративним судом надавалась правова оцінка у справі №160/9014/24, та судовими рішенням яких висновки, викладені в листі від 08.02.2024 №40/05/10/2-1320/н-40 визнано необґрунтованими та протиправними.
Відтак, військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України фактично намагається ухилитись від виконання рішення суду у справі №160/9014/24, підміняючи суть вказаних судових рішень судів першої та апеляційної інстанції шляхом повторної відмови у нарахуванні ОСОБА_1 грошового забезпечення через підстави, яким вже надана правова оцінка у рішенні суду у справі №160/9014/24.
Цілком логічними та обґрунтованими є вимоги від 26.02.2026 та 06.04.2026 державного виконавця щодо надання державному виконавцю інформації за наслідками здійснення досудового розслідування за кримінальним провадженням 42023132610000385 за фактом добровільної здачі в полон військовослужбовця ОСОБА_2 ; надання підтвердженої інформації щодо добровільної здачі в полон військовослужбовця ОСОБА_2 ; надання, за наявності, вироку суду, що набрав законної сили, яким підтверджується добровільна здача в полон військовослужбовця ОСОБА_2 .
Вказане випливає безпосередньо з рішення суду у справі №160/9014/24, яке перебуває у державного виконавця на примусовому виконанні за виданим судом виконавчим листом, оскільки судом чітко визначено, що не може бути визнано обґрунтованою відмовою у нарахуванні грошового забезпечення така підстава як добровільна здача в полон військовослужбовця без наявності вироку суду.
Крім того, суд звертає увагу на вимогу виконавчого листа, яка складається з декількох складових:
- повторний розгляд заяви:
- з урахуванням висновків суду, викладених у судовому рішенні.
Судом у справі №160/9014/24 цілком зрозуміло викладено протиправність відмови у нарахуванні грошового забезпечення, викладеної у листі від 08.02.2024 №40/05/10/2-1320/н-40 щодо добровільної здачі військовослужбовця ОСОБА_2 в полон та передчасність висновків військової частини з цього питання.
Проте, намагаючись ухилитись від виконання судового рішення у справі №160/9014/24, військова частина повторно формує відповідь на заяву ОСОБА_1 від 26.05.2025, в якій викладено абсолютно ідентичні підстави для відмови, яким надана оцінка в рішенні суду у справі №160/9014/24.
Відтак, лист військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 12.06.2025 року № 40/05/13-Н-441 у відповідь на заяву ОСОБА_1 від 26.05.2025 не може вважатись належним виконанням рішення суду.
Вказане було правомірно встановлено державним виконавцем в акті перевірки виконання рішення суду від 06.04.2026, наслідком чого стало прийняття оскаржуваної постанови від 06.04.2026 про накладення штрафу у виконавчому провадженні №79725855.
Притягаючи боржника до відповідальності за невиконання рішення у виконавчому провадженні і накладаючи на нього штраф виконавець зобов`язаний ретельно дослідити всі обставини справи, зокрема належним чином перевірити факт невиконання боржником його обов`язків та встановити причини їх невиконання або неналежного виконання.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №537/3986/16-а.
Судом за наслідками розгляду цієї справи встановлено, що державний виконавець ретельно дослідив обставини справи на предмет способу та повноти виконання судового рішення у справі №160/9014/24 та дійшов правильного висновку про відсутність виконання рішення суду військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України, що мало наслідком прийняття постанови від 06.04.2026 про накладення штрафу у виконавчому провадженні №79725855.
Відтак, підстави для скасування постанови від 06.04.2026 про накладення штрафу у виконавчому провадженні №79725855 відсутні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (частина 1статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України, суд робить висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Зважаючи на відмову у задоволенні позову, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вул. Ярослава Мудрого, буд. 26, м. Харків, 61165, код ЄДРПОУ 45752470) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений ч. 6 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський