ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 р. 	Справа № 440/9106/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Бегунца А.О. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.12.2025, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Ясиновський, м. Полтава, повний текст складено 01.12.25 у справі № 440/9106/25
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області  
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також – позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати Акт від 25.12.2024 №1600-0902-2/222, складений за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування комунального підприємства «Полтавський обласний клінічний медичний кардіоваскулярний центр Полтавської обласної ради»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області у порядку та у спосіб встановленим законодавством вчинити дії для відновлення її прав та інтересів та стягнути із комунального підприємства «Полтавський обласний клінічний кардіоваскулярний центр Полтавської обласної ради» несплачені (заборговані) страхові внески за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, які від розрахованої середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 18636,72 грн становлять 670,91 грн, в т.ч. пенсійний внесок - 3 72.73 грн, на випадок безробіття - 111.81 грн, на соціальне страхування - 186.37 грн, які підлягали перерахунку на виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу в червні 2009 р. та липні 2009 р;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області внести до електронної Персональної облікової картки, що відображає страховий стаж, заробітну плату (дохід) і розмір сплачених страхових внесків Пенсійного Фонду України ОСОБА_1 дані про виплату їй заробітної плати (середньої заробітної плати час вимушеного прогулу) в червні та липні 2009 р. та про сплачені страхові внески;
- враховувати виплачену середню заробітну плату за вимушений прогул (дохід) в червні та липні 2009 року, стягнуті страхові внески на ці заробітну плату за червень та липень 2009 р. в розрахунки пенсії та інших виплат, що передбачені законодавством.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 01.12.2025 у справі № 440/9106/25 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду роботи з 05.11.2008 по 02.06.2009 у Полтавському обласному клінічному кардіологічному диспансеру.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії по інвалідності з 01.04.2025 із урахуванням середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 15271,94 грн, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 05.11.2008 по 02.06.2009 у Полтавському обласному клінічному кардіологічному диспансеру (код в ЄДРПОУ 01204360, реорганізованого в Комунальне підприємство “Полтавський обласний клінічний медичний кардіоваскулярний центр Полтавської обласної ради”), з урахуванням проведених виплат.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що пенсію обчислено з урахуванням страхового стажу, врахованого по 28.02.2025, тривалістю 46 років 8 місяців 16 днів, в тому числі додаткового — 3 роки 2 місяці 3 дні, та заробітної плати за 60 місяців з 01.10.1994 по 30.09.1999 та з 01.07.2000 по 31.03.2006 – на підставі даних персоніфікованого обліку. Розмір пенсії з 01.04.2025 становить 6346,54 грн. Вказує, що Комунальним підприємством “Полтавський обласний клінічний медичний кардіоваскулярний центр Полтавської обласної ради” (ЄДРПОУ 01204362) були сплачені страхові внески за найманих працівників за період червень-липень 2009 року. Згідно з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування наявні відомості на ОСОБА_1 за червень-липень 2009 року, подані Полтавським обласним клінічним кардіологічним диспансером. На підставі вищевикладеного, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. За результатами апеляційного розгляду просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. 
Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх доказів та встановленням усіх обставин у справі. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також – КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
17.06.2024 позивач звернулася до відповідача з заявою про проведення перевірки документації Комунального підприємства “Полтавський обласний клінічний медичний кардіоваскулярний центр Полтавської обласної ради” (КП «ПОКМКЦ ПОР») щодо проведення позивачу виплат у 2009 році середньої заробітної плати за період вимушеного прогулу з 05 листопада 2008 по 19 травня 2009 та просила стягнути за цей період несплачені загальообов`язкові соціальні внески до пенсійного фонду, фонду по безробіттю, соціального страхування.
На звернення позивача від 17.06.2024 відповідачем листом №13348-11357/З-02/8-1600/24 від 15.07.2024 повідомлено про те, що у звітності за 2009 рік страхувальником “Полтавський обласний клінічний кардіологічний диспансер” (ЄДРПОУ 01204360) по позивачу як застрахованій особі відображена інформація щодо сум нарахованого заробітку з червня по грудень 2009 року. У даному звіті відсутні суми, стягнуті з Полтавського обласного клінічного кардіологічного диспансеру на її користь (середній заробіток за час вимушеного прогулу за період 05.11.2008 по 19.05.2009 року). Згідно з Постановою правління Пенсійного фонду України № 25-2 від 03.12.2013, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18.12.2013 за №2141/24673, відомості про застрахованих осіб та звіти щодо сум нарахованих внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування органам Пенсійного фонду України за період до 01 січня 2011 року подаються лише за результатами перевірки, здійсненої за заявою платника. На даний час заява від КП “ПОКМКЦ ПОР” щодо перевірки відомостей на позивача як застраховану особу, для подальшого їх внесення до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхуванні не надходила.
Позивач не погодилася з указаною відповіддю відповідача та звернулася до Пенсійного фонду України зі скаргою на дії/бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 24.07.2024.
Пенсійний фонд України листом від 20.08.2024 № 35306-42362/З-09/8-2800/24 повідомив позивача про те, що перевірка підприємства буде здійснена у разі погодження Міністреством соціальної політики України проведення позапланової перевірки підприємства, або наданням підприємством письмової заяви на проведення перевірки.
Відповідно до Акту, складеного за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування від 25.12.2024 №1600-0902-2/222 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо Комунального підприємства «Полтавський обласний клінічний медичний кардіоваскулярний центр Полтавської обласної ради» (надалі також - Акт), під час указаного контрольного заходу, окрім іншого встановлено: "Відповідно до наказу від 12.11.2008 №65-К, ОСОБА_1 звільнено. 19.05.2009 Октябрським районним судом м. Полтави у справі №2-1592/09 винесено рішення: "Позов ОСОБА_1 задовольнити частково. Поновити ОСОБА_1 на роботі ... з 12.11.2008. Стягнути з Полтавського обласного клінічного кардіологічного диспансеру на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 5.11.2008 по 19.05.2009 у розмірі 15271,94 грн, компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати у розмірі 384,05 грн, компенсацію за невикористану відпустку за період з 23.03.2006 року по 11.11.2008 року у розмірі 7821,79 грн, судові витрати 1000 грн, а всього 24477,78 грн... За даними табелів обліку використання робочого часу за січень-травень 2009 року відстуні відомості про ОСОБА_1 ".
Згідно з висновків Акту - за результатами проведення заходу державного нагляду (контролю) встановлено відсутність порушень вимог законодавства.
Позивач звернулася до Пенсійного фонду України зі скаргою, в якій просила скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про «відсутність порушень вимог законами порушень не виявлено» в КП «Полтавський обласний клінічний медичний кардіоваскулярний центр Полтавської обласної ради» (код ЄДРПОУ 01204360), що незаконно прийнято в результаті позапланової перевірки від 25.12.2024 №1600-0902-2/222, так як загальнообов`язкові страхові внески на виплачену (стягнуту) заробітну плату ОСОБА_1 у період вимушеного прогулу з 05 листопада 2008 р. по 19 травня 2090 підлягали сплаті, але не були перераховані (сплачені) до загальнообов`язкового державного страхування: до пенсійного фонду, на випадок безробіття та фонду соціального страхування; вжити заходи направлені на стягнення із Комунального підприємства «Полтавський обласний клінічний медичний центр кардіоваскулярний центр Полтавської обласної ради» (код ЄДРПОУ 01204360) не перерахованих своєчасно загальнообов`язкових страхових внесків (пенсійного, на випадок безробіття та соціального страхування), підлягали перерахунку на виплачену середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в червні та липні 2009 р. та зобов`язати відповідальних осіб внести до електронної Персональної облікової картки, що відображає страховий стаж, заробітну плату (дохід) та розмір сплачених страхових внесків Пенсійного Фонду України, дані про сплату страхових внесків за червень та липень 2009 р, нарахованих на виплачену середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період із 05 листопада 2008 р. по і 19 травня 2009 р. 
Зазначена скарга розглянута Пенсійним фондом України та листом повідомлено позивача про відсутність підстав для перегляду висновку за результатами позапланової перевірки щодо достовірності відомостей, поданих Полтавським обласним клінічним кордіологічним диспансером до реєстру застрахованих осіб за 2009 рік.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулася до суду з позовом. 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправної бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду роботи з 05.11.2008 по 02.06.2009 у Полтавському обласному клінічному кардіологічному диспансеру.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Виходячи з положень вказаної норми законодавства, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, з огляду на таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. 
Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV (надалі також - Закон №1058-ІV) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Згідно з визначеннями, що містяться у статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування":
- мінімальний страховий внесок - сума коштів, що визначається розрахунково як добуток розміру мінімальної заробітної плати і розміру єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, встановлених законом, на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід);
- пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом;
- страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески. 
За приписами статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.
Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
У разі якщо за період з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2016 року в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості, необхідні для обчислення страхового стажу військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейським, особам рядового і начальницького складу відповідно до цього Закону, страховий стаж обчислюється на підставі довідки про проходження військової служби та про сплачені суми страхових внесків.
Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати на дату здійснення доплати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
У разі якщо зазначену доплату не було здійснено, до страхового стажу зараховується період, визначений за кожний місяць сплати страхових внесків за формулою:
ТП = Св : В, де:
ТП - тривалість періоду, що зараховується до страхового стажу та визначається в місяцях;
Св - сума фактично сплачених страхових внесків за відповідний місяць з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати;
В - мінімальний страховий внесок за відповідний місяць.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частиною 1 статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що розмір пенсії за віком визначається за формулою:
П = Зп х Кс, де:
П - розмір пенсії, у гривнях;
Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях;
Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.
За бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.
При цьому частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом.
Розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.
Відповідно до частини 1 статті 33 Закону №1058-ІV пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: особам з інвалідністю I групи - 100 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю II групи - 90 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.
Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 64 Закону №1058-ІV виконавча дирекція Пенсійного фонду зобов`язана здійснювати функції щодо призначення (перерахунку), забезпечення своєчасного та в повному обсязі фінансування і виплати пенсій та надання соціальних послуг. 
Виходячи з аналізу вказаних норм, суд дійшов висновку, що діючий на сьогодні механізм нарахування пенсій за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачає, що розмір пенсії кожного пенсіонера визначається індивідуально в залежності від набутого ним страхового стажу та отримуваного заробітку, з якого сплачувалися страхові внески.
Суд ураховує, що спір у цій справі виник через незгоду позивача з розміром її пенсії у зв`язку із неврахуванням відповідачем часу вимушеного прогулу через незаконного звільнення позивача.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем до страхового стажу ОСОБА_1 зараховані періоди: 01.11.2008 по 30.11.2008 (1 місяць), з 01.06.2009 по 28.02.2019 (09 років 09 місяців).
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином страховий стаж підтверджується записами у трудовій книжці, і лише у випадку їх відсутності встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи та архівними установами, зокрема довідками, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 №58 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за №110, у розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за № таким-то недійсний". Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки.
У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: "Запис за N таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі". При зміні формулювання причини звільнення пишеться: "Запис за N таким-то є недійсним" звільнений... і зазначається нове формулювання.
У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення.
Згідно з трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , копія якої міститься у матеріалах справи, позивач:
- 25.02.2006 – звільнена із займаної посади в зв`язку з прогулом без поважних причин п. 4 ст. 40 КЗпП України (підстава: Наказ № 61-К від 05.11.2008) (запис №40);
- 11.11.2008 - запис за №40 вважати недійсним (підстава: Наказ №64-К від 11.11.2008);
- 12.11.2008 - звільнена із займаної посади у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі за станом здоров`я (підстава: Наказ №65-К від 12.11.2008) (запис №42);
- 02.06.2009 – запис за № 42 є недійсним. Поновлена на попередній роботі на посаді завідуючої відділенням ургентної кардіології з 12.11.2008 (підстава: Наказ № 35-К від 02.06.2009) (запис №43);
Судом установлено, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 19.05.2009 у справі № 2-1592/09 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді завідувача відділення ургентної кардіології Полтавського обласного клінічного кардіологічного диспансеру з 12 листопада 2008 року. Стягнуто з Полтавського обласного клінічного кардіологічного диспансеру на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05.11.2008 по 19.05.2009 року у розмірі 15271,94 грн, компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати у розмірі 384,05 грн, компенсацію за невикористану відпустку за період з 23.03.2006 року по 11.11.2008 року у розмірі 7821,79 грн, судові витрати 1000 грн, а всього 24477,78 грн.
Частиною 5 статті 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 580/2613/19 викладено такий висновок щодо застосування норми права: "Згідно з п. 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, в разі незаконного звільнення працівника і поновлення його на попередній роботі запис про звільнення визнається недійсним. Стаж роботи особи, яка була незаконно звільнена, а потім поновлена, вважається безперервним і така особа вважається застрахованою особою".
Отже, стаж роботи позивача у Полтавському обласному клінічному кардіологічному диспансеру з 05.11.2008 по 02.06.2009 з урахуванням періоду її вимушеного прогулу, вважається безперервним, а позивач вважається застрахованою особою.
Щодо врахування середньої заробітної плати за вимушений прогул до розміру пенсії позивача, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб.
Згідно з абзацем 1 та 3 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі також - Закон №2464) Реєстр застрахованих осіб - автоматизований банк відомостей, створений для ведення єдиного обліку фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до закону.
Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд, користувачами цього реєстру є податкові органи, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, та Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.
Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону №2464 встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до статті 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Згідно з статтею 26 Закону №2464 посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.
Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначено у статті 20 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, відповідно до якої страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Згідно з статтею 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати.
Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює особа (страхувальником), сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.
Відповідно до статті 21 Закону України "Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 14.01.1998 № 16/98-ВР (в редакції, чинної на час прийняття рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19.05.2009 у справі № 2-1592/09) розміри внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування залежно від його виду щорічно встановлюються Верховною Радою України відповідно для роботодавців і застрахованих осіб з кожного виду страхування на календарний рік у відсотках одночасно із затвердженням Державного бюджету України, якщо інше не передбачено законами України з окремих видів загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
Для визначення розміру внесків додаткові джерела коштів можуть враховуватися у разі їх систематичного надходження до фонду. 
Страхові внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування залежно від його виду встановлюються з кожного виду страхування, як правило, на календарний рік у відсотках: для роботодавців - до сум фактичних витрат на оплату праці та інших виплат найманим працівникам, які підлягають обкладенню прибутковим податком з громадян; для фізичних осіб - до сум оподатковуваного доходу (прибутку). 
Внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань сплачує виключно роботодавець. 
Джерела та порядок формування коштів цільових страхових фондів для забезпечення осіб, які повністю або на певний час звільняються від сплати внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначаються законами України з окремих видів загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
Так, унаслідок невиконання роботодавцем обов`язку по нарахуванню та сплаті внесків до Пенсійного фонду України позбавлення особи соціальної захищеності за час роботи у спірний період є неприпустимим і таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 27.03.2018 року у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а, від 01.11.2018 року у справі №199/1852/15-а, від 27.02.2019 року у справі №638/5795/17, від 31.10.2019 року у справі №683/1814/16-а, від 23.03.2020 року у справі №535/1031/16-а, від 26.03.2020 року у справі №299/3616/16-а та від 02.08.2022 року у справі №540/4616/20.
Враховуючи, що обов`язок щодо сплати страхового внеску та обов`язок з його нарахування покладено саме на страхувальника (роботодавця), а отже, і відповідальність за не нарахування страхового внеску покладено на страхувальника.
Особа не повинна відповідати за неналежне виконання страхувальником свого обов`язку щодо нарахування та сплати страхових внесків, а отже, не нарахування та несплата страхувальником страхових внесків за позивача у спірні періоди не може бути підставою для неврахування заробітної плати, з якої не нараховані страхові внески, при призначенні пенсії застрахованій особі.
Так, позивач указує про неправомірність дій пенсійного органу щодо неврахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу під час обчислення розміру її пенсії.
Суд зазначає, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21)).
У пункті 164.6 статті 164 ПК України, яка визначає базу оподаткування, зазначено, що під час нарахування доходів у формі заробітної плати база оподаткування визначається як нарахована заробітна плата, зменшена на суму страхових внесків до Накопичувального фонду, а у випадках, передбачених законом, - обов`язкових страхових внесків до недержавного пенсійного фонду, які відповідно до закону сплачуються за рахунок заробітної плати працівника, а також на суму податкової соціальної пільги за її наявності (Постанова Верховного Суду від 19.03.2025 року у справі №537/4740/20).
З урахуванням вищезазначеного, суд указує, що нарахування страхових внесків мало здійснюватись на суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу помісячно, тобто саме за місяці такого прогулу.
Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 19.05.2009 у справі № 2-15292/09 встановлено, що у відповідності до довідки Полтавського обласного клінічного кардіологічного диспансеру від 30.03.2009 середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складала 139,08 грн. 
Як зазначено в рішенні Октябрського районного суду м. Полтави від 19.05.2009 у справі № 2-15292/09: "Внаслідок звільнення у відповідності до наказу № 61-К від 05.11.2008 року, позивач допустила вимушений прогул з 05.11.2008 року, а тому саме з цього часу по день ухвалення судового рішення суд стягує середній заробіток.
Вимушений прогул у ОСОБА_1 складає 134 робочих дні: листопад 2008 року - 18 днів, грудень 2008 року - 23, січень 2009 року - 20, лютий 2009 року - 20, березень 2009 року - 21, квітень 2009 року -21 день, травень 2009 року - 19.
Всього втрачений заробіток за 134 робочих дні складає 18636,72 грн = 134 дні х 139,08 грн. 
Відповідно до розрахунку, складеного позивачем, який перевірений судом та не оспорювався представниками відповідача обов`язкові платежі за вказаний період до пенсійного фонду, фонду по безробіттю, соціального страхування, прибутковий податок складають 3364,78 грн, які повинні бути перераховані за призначенням. Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню 15271,94 грн (18636,72 грн - 3364,78 грн ) середнього заробітку за час вимушеного прогулу".
Водночас судом в межах розгляду цієї справи встановлено, що відповідно до розрахунку заробітної плати для обчислення пенсії позивачки вбачається, що останній місяць врахованої зарплати був 31.03.2006, тобто суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 18636,72 грн до розрахунку обчислення пенсії позивача відповідачем не враховано.
У силу частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частинами першою, другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. 
Отже, право вибору способу захисту порушеного або оспорюваного права належить позивачу, тоді як перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду є обов`язком суду, який має приймати рішення в межах позовних вимог та з урахуванням фактичних обставин конкретної справи, беручи до уваги можливість у той чи інший спосіб захистити порушене право (за наявності підстав для цього).
Поряд з цим, правила адміністративного судочинства допускають випадки, коли суд може вийти за межі вимог позову, зокрема, у випадку, якщо спосіб захисту, який пропонує позивач, є недостатнім або неправильно ним обраним для ефективного захисту його прав, свобод та інтересів. 
Суд зауважує, що принцип диспозитивності в адміністративному процесі має своє специфічне змістове наповнення, що пов`язано з публічно-правовим характером спірних відносин та активною участю суду в процесі розгляду адміністративних справ, тому адміністративний суд може і зобов`язаний в окремих випадках вийти за межі позовних вимог, якщо спосіб захисту, який обрав позивач, є недостатнім для захисту його прав, свобод і законних інтересів, порушення яких встановлено судом.
Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", №40450/04, пункт 64).
У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. 
Зі змісту пункту 49 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі "Єфименко проти України" можливо дійти висновку про те, що не розглядається у якості ефективного засіб захисту, який: "є залежним від розсуду відповідних органів влади і не є безпосередньо доступним для того, кого він стосується". 
Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. 
Відповідно до частин першої, другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Отже, невід`ємною частиною конституційного права на судовий захист є можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог щодо поновлення яких встановлена у належній судовій процедурі та формалізована у судовому рішенні, що забезпечено конкретними гарантіями, які б дозволяли реалізувати його в повному об`ємі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя. 
Поряд з цим, суд звертає увагу на принцип пропорційності, який вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів). Вказаний принцип передбачає наявність розумного співвідношення між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар.
При цьому суд ураховує, що за висновком Верховного Суду, наведеним у постанові від 24.12.2019 у справі №823/59/17, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Отже, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. А втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень може бути прийняття судом рішення не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень. 
Обраний судом у конкретному випадку спосіб захисту порушеного права позивача відповідає завданням адміністративного судочинства, вимогам справедливості й забезпечить ефективне поновлення позивача в правах.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду роботи з 05.11.2008 по 02.06.2009 у Полтавському обласному клінічному кардіологічному диспансеру та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії по інвалідності з 01.04.2025 із урахуванням середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 15271,94 грн, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 05.11.2008 по 02.06.2009 у Полтавському обласному клінічному кардіологічному диспансеру (код в ЄДРПОУ 01204360, реорганізованого в Комунальне підприємство “Полтавський обласний клінічний медичний кардіоваскулярний центр Полтавської обласної ради”), з урахуванням проведених виплат.
Доводи апеляційної скарги з зазначених підстав не спростовують висновків суду першої інстанції і свідчать про незгоду відповідача з правовою оцінкою обставин справи, установлених у процесі її розгляду.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.12.2025 у справі № 440/9106/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	А.О. Бегунц   В.Б. Русанова