Справа № 130/2633/25
Провадження № 22-ц/801/1103/2026
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Грушковська Л. Ю.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року	Справа № 130/2633/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 05 лютого 2026 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Рішення ухвалила суддя Грушковська Л. Ю.
Рішення ухвалено у відсутності сторін у м. Жмеринка 
Дата складення повного тексту рішення – 05 лютого 2026 року,

Встановив:

У вересні 2025 року ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 21118767735764 від 29 квітня 2021 року у розмірі 71 244,86 грн., судових витрат у розмірі 2422,40 грн. та витрат на правничу допомогу в сумі 25000,00 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 29 квітня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 укладено договір № 21118767735764. Позикодавець з своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти. Строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконав свої зобов`язання, грошові кошти не повернув, проценти за користування коштами не сплатив, внаслідок чого утворилась заборгованість в загальній сумі 71 244,86 грн.
.
Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 05 лютого 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором № 2111876773576 від 29 квітня 2021 року в розмірі 43 188,00 грн., а також витрати за оплату судового збору в розмірі 1468,21 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.
Стягнуто з ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на правову допомогу в сумі 2836,08 грн.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього за кредитним договором №2111876773576 від 29 квітня 2021 року заборгованості в сумі 35 400,00 грн., ухваливши у цій частині нове рішення в наступній редакції: стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором № 2111876773576 від 29 квітня 2021 року в розмірі 7788,00 грн., в іншій частині позовних вимог відмовити. Відповідач також просить вирішити питання розподілу судових витрат.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що у Паспорті споживчого кредиту, що є додатком № 3 до договору, копія якої долучена позивачем до позовної заяви, визначено: сума кредиту – 5900,00 грн. (розділ 3); строк кредитування – 16 днів (розділ 3); загальні витрати за кредитом – 1888,00 грн. (розділ 4); орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) – 5900,00 грн.
Укладаючи з первісним кредитором договір кредитування, ОСОБА_1 був орієнтований саме на такі істотні умови договору та відповідно з цим частково визнав позовні вимоги щодо заборгованості по кредитному договору в розмірі 7788,00 грн., що складаються із суми кредиту – 5900,00 грн. та з відсотків за користування кредитом – 1888,00 грн. 
Визначені ж кредитором у підпунктах б-г пункту 1.4 договору процентні ставки, що застосовні поза межами строку кредитування, відсутні в заяві – анкеті (додаток №1 до договору) в розрахунку розміру процентів, що підлягають сплаті; відсутні в графіку погашення платежів (додаток № 2 до договору) в розрахунку суми процентів за користування кредитом; відсутні у паспорті споживчого кредиту (додаток № 3 до договору) в складі розрахунку загальних витрат за кредитом та орієнтовної вартості кредиту. 
Виходячи з наведеного, є необґрунтованим та всупереч умовам договору кредитування нараховані як первісним кредитором, так і позивачем відсотки та заборгованість у розмірі 35 400,00 грн. за період з 15 травня 2021 року по 30 листопада 2021 року в складі загальної нарахованої суми відсотків у розмірі 37 288,00 грн., яку суд першої інстанції визначив в оскаржуваному рішенні до стягнення з відповідача.
Від позивача ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» у встановлений судом строк надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому товариство просило залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Доводи відзиву полягають у тому, що сторони кредитного договору погодили автоматичну його пролонгацію, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Підписанням даного договору відповідач погодився на зазначені умови. Отже, ним було надано згоду на автопролонгацію договору у разі наявності заборгованості. Таким чином, кредитором нараховано заборгованість відповідно до умов укладеного договору.
Позивачем ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» також подано до Вінницького апеляційного суду клопотання у якому товариство просить провести розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Однак зазначене клопотання до задоволення не підлягає з огляду на таке.
Розгляд даної справи ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14 квітня 2026 року призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
За змістом ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи; справи, що виникають з трудових відносин; про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.
У цьому випадку відповідачем подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції у справі, в якій ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також ця справа не належить до категорії справ, що не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, перелік яких визначено частиною четвертою статті 274 ЦПК України.
За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що в задоволенні клопотання позивача про призначення розгляду справи в судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін слід відмовити, оскільки таке клопотання не містить деталізованих обґрунтувань щодо необхідності проведення судового засідання за участю учасників справи, а у відзиві на апеляційну скаргу звернуто увагу на конкретні обставини, які на думку позивача слід дослідити апеляційному суду, що буде враховано судом під час апеляційного розгляду справи.
Отже, відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 29 квітня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансових послуг № 2111876773576 «Стандартний», за умовами якого товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається і погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 5900,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил (пункт 1.1 договору). Кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною, орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів (пункт 1.2, 1.3 договору).
Пунктом 1.4 договору визначено, що проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування, протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) 2 % за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною в п. 1.4.а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.б); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в); д) тип процентної ставки – фіксована.
Відповідно до пунктів 1.4.1 і 1.4.2 договору нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 13-й день з моменту отримання кредиту, в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати. В разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 13 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом.
Згідно з пунктом 1.9 договору граничний строк кредитування (строк дії договору) 1 рік (а. с. 25-27). Аналогічна інформація міститься в паспорті споживчого кредиту, який підписаний електронним підписом відповідача «Y4» (а. с.68-69).
Відповідно до графіку платежів, що є додатком № 2 до кредитного договору, дата видачі кредиту 29 квітня 2021 року, кількість днів у розрахунковому періоді 16, чиста сума кредиту – 5900,00 грн., проценти за користування кредитом – 1888,00 грн. (а. с. 67).
Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення вказаного договору, шляхом заповнення заяви-анкети на отримання кредиту, у якій відповідач підтвердив, що він ознайомлений з умовами та правилами надання коштів йому в позику, а також зазначив свою електронну адресу, на яку направлений договір та номер карткового рахунку, який співпадає з тим, що зазначений у довідці ТОВ ФК «Вей фор пей» щодо підтвердження переказу коштів ТОВ «Служба миттєвого кредитування» на карту відповідача (а. с. 70, 74).
Відповідно до розрахунку заборгованості (здійсненим первісним кредитором) за кредитним договором № 2111876773576 від 29 квітня 2021 року, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 30 листопада 2021 року в загальному розмірі 43 188,00 грн., яка складається з: 5900,00 грн. – тіло кредиту та 37 288,00 грн. – проценти за користування кредитом з урахування часткового погашення боргу на суму 1585,60 грн. (а. с. 7-8).
01 грудня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт капітал» укладено договір факторингу № 1-12, відповідно до умов якого, ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за договором про надання фінансових послуг № 2111876773576 від 29 квітня 2021 року, що уклали ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та позичальник (а. с. 36-44).
Відповідно до витягу з додатку № 3 до договору факторингу № 1-12 від 01 грудня 2021 року, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за кредитним договором № 2111876773576 від 29 квітня 2021 року відносно відповідача, на загальну суму 43 188,00 грн., з яких сума заборгованості за основною сумою боргу 5900,00 грн. та 37 288,00 грн. – сума заборгованості за відсотками (а. с. 48-51).
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2111876773576 від 29 квітня 2021 року перед ТОВ «Вердикт Капітал», відповідачу станом на 10 січня 2023 року нарахована заборгованість з розмірі 110 614,97 грн., яка складається з основної суми боргу в розмірі 5900,00 грн., заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги в сумі 37 288,00 грн. та суми нарахованих відсотків в розмірі 67 426,97 грн. Дата початку нарахування 01 грудня 2021 року. Дата кінця нарахування 28 квітня 2022 року. Відсоткова ставка 7,67 % денних (а. с. 9).
ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальника ТОВ «Коллект Центр», відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, в тому числі за договором про надання фінансових послуг № 2111876773576 від 29 квітня 2021 року, що уклали ТОВ «Служба миттєвого кредитування» і відповідач (а. с.11-21).
Відповідно реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги заборгованості за кредитним договором № 2111876773576 від 29 квітня 2021 року відносно відповідача, на загальну суму 104 714,97 грн. (а. с. 22-24). Однак, враховуючи принцип розумності, співмірності та пропорційності позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 71 244,86 грн.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції зазначив, що з наданого позивачем реєстру боржників вбачається, що заборгованість у заявленій товариством сумі 104 714,97 грн., та в зменшеному розмірі 71 244,86 грн. не відповідають первинному розрахунку заборгованості, а надані ТОВ «Коллект Центр» докази на підтвердження заборгованості, не можуть бути перевірені судом на правильність нарахування такої заборгованості, а тому є неналежними та не приймаються судом. Відтак з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що позовна вимога в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками підлягає частковому задоволенню та слід стягнути з відповідача заборгованість за відсотками в сумі 37 288,00 грн., що доведено розрахунком заборгованості наданого первісним кредитором ТОВ «Служба миттєвого кредитування».
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції. 
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до положень статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. 
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України). 
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Із положень частини першої статті 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
За змістом пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
В силу частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.
За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.
Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису.
Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.
Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.
Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).
Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
З обґрунтування апеляційної скарги вбачається, що відповідач ОСОБА_1 не заперечує факту укладення договору чи одержання грошових коштів, проте не згоден з розміром відсотків, котрі як він вважає нараховані поза межами погодженого строку кредитування. 
Проте, такі доводи апеляційним судом відхиляються у зв`язку з наступним.
Відповідно до п. 1.1. договору № 2111876773576 від 29 квітня 2021 року за цим договором товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, і складає 5900,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил. 
Відповідно до п. 1.9. договору граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору): 1 (один) рік. 
Згідно п. 1.4. договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування (далі – «процентна ставка»), протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) 2.00 % за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1.64 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.6); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в). д) тип процентної ставки – фіксована.
Відповідно до п. п. 1.4.1., 1.4.2. договору нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту, в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати. В разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом.
Пунктом 2.2.2.1. договору на позичальника покладено обов`язок вчасно повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку, визначеному цим договором.
Таким чином, сторонами погоджено, що строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від кредитора, ні від позичальника.
У своїй постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 559/1605/18 Верховний Суд зазначив, що тлумачення статті 627 ЦК України свідчить, що за загальним правилом обсяг договірної відповідальності регулюється в ЦК України нормами, які мають диспозитивний характер. Тобто, сторони при укладенні конкретного виду договору можуть регулювати їх самостійно.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).
Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно з частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, в постановах Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі № 201/13593/19, від 11 грудня 2024 року у справі № 725/5919/19 та інших).
Відтак, з огляду на свободу договору, яка передбачена статтями 6, 627 ЦК України, сторони на власний розсуд визначили строк кредитування, а також передбачили право кредитора нарахувати у цей період відсотки у визначеному договором розмірі та у конкретні строки. 
При цьому договір та його умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін. 
Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про сплату ним заборгованості чи про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Так само суду не надано жодних доказів, на підтвердження фактичної незгоди відповідача з умовами договору, адже договір розірваний не був, його умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін. 
Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, адже суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, а підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування чи зміни, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують. 
Відповідно до положень пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).
На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд 
Постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 05 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Головуючий	М. В. Матківська  	
Судді	Ю. Б. Войтко  	
  	І. В. Міхасішин