справа № 759/9406/25 головуючий у суді І інстанції Журибеда О.М.
провадження № 22-ц/824/5806/2026 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого судді Березовенко Р.В., 
суддів Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 серпня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
В С Т А Н О В И В:
У травні 2025 року позивач Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_1 та просив суд стягнути заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 12 червня 2018 року, що виникла станом на 03 лютого 2025 року, у сумі 41 690, 34 грн, з яких: 41690, 34 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (за тілом кредиту).
В обґрунтування позову представник позивача посилався на те, що 12 червня 2018 року відповідачка звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, а також своїм підписом повністю та безумовно прийняла пропозицію банку та погодилася з тим, що анкета-заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. 
Підписавши анкету-заяву відповідачка підтвердила, що ознайомилася та отримала примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язалася виконувати його умови.
Позивач свої зобов`язання по наданню кредиту виконав у повному обсязі, однак, відповідачка належним чином не виконувала умови укладеного договору, у результаті чого виникла зазначена заборгованість, яку позивач просить стягнути на свою користь.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 12 серпня 2025 року позов Акціонерного Товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованості у розмірі - 41 690 грн 34 коп.
Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 серпня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Так, на думку апелянта, суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків по факту наявності надання відповідачу кредитних коштів, оскільки суд не дослідив, що у матеріалах справи відсутній належно укладений кредитний договір.
Підписана анкета заява про приєднання до «Умов та правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, Загальні умови виписки та обслуговування платіжних карток (Monobank) не містять істотних умов договору - суми кредиту, процентної ставки, розміру пені та комісій. Не містить відомостей про те, що відповідач замовляв у позивача відповідну суму кредитних коштів чи будь-яких інших коштів і що банк самостійно може змінювати кредитний ліміт.
Данаанкета не є доказом укладання договору у розумінні статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» оскільки на самому тексті договору відсутній електронний підпис (КЕП) відповідача або інший належний засіб ідентифікації.
Також, суд жодним чином не дослідив невідповідність наданих позивачем «Умов та правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів. Загальні умови випуску та обслуговування платіжних карток (Monobank)» і те що позивач не надав доказів, що саме ці Умови та правила діяли підчас підписання анкети про приєднання. Договір - це просто витяг з сайту позивача, має іншу дату ніж анкета про приєднання і може змінюватися у будь який момент в односторонньому порядку. 
Таким чином, зазначене порушує статтю 13 та 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та статтю 628 Цивільного кодексу України, адже зміст договору не може визначатися односторонньо після його укладання.
Відтак, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та не врахував правову позицію Верховного Суду, щодо укладення кредитних договорів, оскільки підпис, який міститься в анкеті-заяві, не підтверджує погодження відповідачем умов кредитного договору.
Таким чином, судом не враховано правові висновки Верховного Суду (справа №342/180/17-ц від 03 липня 2019 року) щодо недопустимості визнання договором документа, який не містить істотних умов і не підтверджує волевиявлення позичальника на укладення договору. Це є самостійною підставою для скасування рішення.
Крім цього, апелянт вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги та визнав належним доказом довідку про розрахунок заборгованості, складену самим банком, яка є лише внутрішнім документом та не відповідає вимогам до первинних бухгалтерських документів (Закон України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність»).
Також, суд першої інстанції не дослідив, що у наданих позивачем виписках, які не є первинними документами (платіжні доручення та меморіальні ордери, а також підписаний договір з істотними умовами позивачем не надавались) відсутні операції із зарахуванням 11 000,00 грн. чи будь-яких інших кредитних коштів, не зрозуміло де кредитні кошти, а де власні кошти відповідача. Позивач самостійно списував кошти не зрозуміло, на якій підставі.
Суд проігнорував та не дослідив, що позивач додає до позовної заяви виписки по наступним рахункам: рахунок № НОМЕР_1 , рахунок № НОМЕР_2 , рахунок № НОМЕР_3 , рахунок № НОМЕР_4 .
З вище вказаних чотирьох рахунків лише останній вказаний позивачем як розрахунковий рахунок відкритий на позивача. Всі інші рахунки в позовній заяві не вказані позивачем, як відкриті на ім`я відповідача, відповідно зазначені виписки по іншим рахункам не мають жодного стосунку до предмету позову, таким чином не можливо встановити реальний рух коштів по рахунку вказаному позивачем в позовній заяві.
Таким чином, судпершої інстанції послався на недопустимі докази і жодним чином не дослідив, яким чином нарахувалась сума у розмірі 41 690,34 грн. 
Суд першої інстанції безпідставно зазначив, що оскільки відповідач не подав власних розрахунків, це означає згоду з позицією банку, в силу вимог ст. 81 ЦПК України, оскільки не вимагав від позивача надання належних первинних доказів видачі кредиту, а фактично поклав на відповідача обов`язок доказування, що суперечить принципу процесуальної добросовісності. Саме позивач повинен довести обставини, на які посилається, а не відповідач. Відсутність у банку належних доказів не може бути перекладена на сторону споживача.
Враховуючи дані обставини, апелянт просила суд скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 серпня 2025 року у справі №759/9406/25 повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволені його позовних вимог у повному обсязі.
16 лютого 2026 року представником АТ «Універсал Банк» - адвокатом Сахабутдіновим В.Ю. було подано відзив на апеляційну скаргу, шляхом направлення поштової кореспонденції.
Так, представник Банку зазначив, що АТ «Універсал Банк» категорично не погоджується з викладеними в апеляційній скарзі доводами, вважає їх необґрунтованими.
Зокрема, представник вказує, що ЦК України передбачає можливість вважати дійсним договір, укладений з дефектами його письмової форми, зокрема й підпису, за таких умов: 1) узгодження сторонами його істотних умов, що також включає в себе волевиявлення сторін на укладення відповідного договору; 2) виконання чи часткове виконання сторонами умов договору. Розглядаючи подібні спори, суди повинні з`ясовувати, чи існує підтвердження укладення і виконання такого договору. Якщо існує, то є підстави вважати такий договір дійсним і обов`язковим для сторін, якщо ні - то договір є неукладеним.
Наведене узгоджується з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону та залежно від установлених обставин вирішити питання щодо наслідків його часткового чи повного виконання сторонами.
На переконання Великої Палати Верховного Суду, засоби, визначені абзацом другим частини першої статті 218 ЦК України, можуть бути використані також для доведення факту вчинення правочину, що сприятиме захисту права іншої сторони правочину, який фактично відбувся, від зловживань у вигляді оспорювання факту вчинення цього правочину лише з огляду на відсутність підпису.
Неукладеність договору у зв`язку з недотриманням установленої для нього законом обов`язкової письмової форми, зокрема й щодо його підписання, повинна насамперед корелюватися з відсутністю у сторони правочину волевиявлення на його укладення, про що може свідчити факт непідписання договору цією особою чи підписання його від імені сторони іншою неуповноваженою особою (підроблення підпису).
Так, особливістю проекту monobank є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом Банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. «Умови і правила обслуговування фізичних осіб в AT " УНІВЕРСАЛ БАНК" при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів (MONOBANK I Universal Bank)» (надалі - Умови) опубліковані на офіційному сайті Банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms, включаючи тарифи, паспорт споживчого кредиту Чорної картки monobank та інші умови.
Умови є публічно доступними цілодобово на сайті банку та в мобільному додатку, викладені в форматі «pdf» з зазначенням реквізитів рішень Банку, на підставі яких вони були прийняті та часом набуття ними чинності.
Анкета-заява до Договору про надання банківських послуг клієнтом підписана 06 червня 2018 року та станом на цю дату були дійсними Умови в редакції з 30 травня 2018 року. 
Згідно Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг визначено: «Прошу відкрити поточний рахунок № НОМЕР_4 у гривні на моє ім`я ОСОБА_1 та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку, відповідно до умов Договору та наведених нижче умов.
Проставленням, власноруч, свого підпису під цією анкетою-заявою, я підтверджую, що надані мною документи є чинними (дійсними) та наведені вище їх копії відповідають оригіналу.
Я погоджуюсь з тим, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг (далі - Договору), укладання якого я підтверджую і зобов`язуюсь виконувати його умови.
Підписанням цього договору підтверджую, що я ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту (згідно вимог діючого законодавства) та отримав їх примірники у мобільному додатку, вони мені зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Окрім цього, я беззастережно погоджуюсь з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту. Погоджуюсь з тим, що про зміну доступного розміру дозволеного кредитного ліміту Банк повідомляє мене шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток.
Надаю право та доручаю ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» здійснювати договірне списання коштів з усіх моїх рахунків, відкритих у ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» без додаткових моїх розпоряджень для погашення будь-яких інших моїх грошових зобов`язань перед ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», що випливають з умов договору та/або будь-якого іншого договору, що укладений або буде укладений у майбутньому між мною та Банком.».
Враховуючи, що послуги банку надаються дистанційно через мобільний додаток в режимі реального часу, а Умови і правила, які включають тарифи були надані відповідачу саме через мобільний додаток, такі правила є загальнодоступними на сайті Банку, відтак відповідач був ознайомлений саме з Умовами, які діяли на дату підписання анкети-заяви.
Також, в самому мобільному додатку на постійній основі містяться тарифи. Таким чином, з використанням доступу до мережі Інтернет відповідач має цілодобовий доступ до тарифів та реальну можливість з ними ознайомлюватись, зокрема і перед зверненням до банку для отримання послуг та укладення договору банківського обслуговування.
Крім цього, в анкеті-заяві відповідачем зазначено мобільний номер, що є фінансовим номером та засобом ідентифікації для доступу до мобільного додатку.
Отже, відповідач мав та має змогу ознайомлюватись з тарифами банку та іншими процесами, що відбуваються під час користування ним платіжною карткою і мобільним додатком.
Відповідно до п.п. 2.1. п. 2 Розділу І Умов Банк відкриває клієнту поточний рахунок, операції за яким здійснюються з використанням Платіжної картки та/або мобільного додатка, випускає та надає клієнту у користування Платіжну картку, а також забезпечує здійснення розрахунків за операціями, здійсненими з використанням Платіжної картки та/або мобільного додатка, згідно умов Договору в тому числі, платіжної системи MasterCard, та відповідно до вимог чинного законодавства України, в тому числі нормативно-правових актів Національного Банку України.
Номер поточного рахунку, операції за яким здійснюються з використанням електронного платіжного засобу - платіжної картки, зазначається у Анкеті-заяві. Строк дії кредитної лінії 5 (п`ять) років. Сторони домовилися, що строк користування лімітом кредитування автоматично подовжується на новий строк дії ліміту кредитування (тобто, додатково ще на 5 календарних років) у розмірі попереднього ліміту кредитування (який діяв станом на останній календарний день дії строку поточного ліміту кредитування), починаючи з першого календарного дня, що слідує за датою закінчення попереднього строку дії ліміту кредитування, та Клієнт має право отримати у Банку нову картку.
Таким чином, платіжна карта є лише платіжним інструментом, що закріплюється за поточним рахунком, згідно Анкети-заяви про надання банківських послуг відповідачу відкрито поточний рахунок.
З огляду на викладене, строк дії платіжної карти не впливає на строк дії самого Договору про надання банківських послуг, який станом на дату подання позову не припинений в установленому законом порядку.
Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг (далі - Договір). Підписавши Анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір та зобов`язується виконувати його умови.
Підписання Анкети-заяви і є свідченням того, що відповідач ознайомилася з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, що є доступними у мобільному додатку, та зобов`язався виконувати їх під час користування банківськими послугами.
Представник Банку вказує, що між АТ «Універсал Банк» та відповідачем укладено Договір, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у гривні у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з можливістю його коригування, зі сплатою відсотків за користування кредитом.
Відновлювальна кредитна лінія - це форма кредитування, при якій в межах встановленого ліміту клієнт отримує кредитні кошти частинами (траншами). За потреби клієнт може багаторазово використовувати та погашати кредит в межах встановленого ліміту. Плата за кредит нараховується на фактичний залишок заборгованості. Крім того, відповідно до цитованого вище п.4.23 розділу II Умов кредит збільшується на суму заборгованості за Договором по відсоткам.
Розмір відсоткової ставки визначено в п.7.2 розділу II Умов, а саме: базова відсоткова ставка становить 3,2% на місяць або 38,4% на рік.
Отже, твердження відовідача про відсутність підпису та про недосягнення всіх істотних умов кредитного договору не відповідають обставинам справи. Сторонами визначено умови, які визначають предмет кредитного договору: порядок та строк (строки) його надання позичальнику; строк та порядок повернення кредитору отриманої суми; розмір процентів за користування кредитом та порядок їх сплати позичальником. Право банку самостійно здійснювати списання відсотків визначено у п.4.23 розділу II Умов.
Крім цього, представник Банку зазначив, що на підтвердження погашення та виникнення заборгованості за кредитом банком надано розрахунок заборгованості. З вказаного розрахунку заборгованості вбачаються періоди виникнення боргу та факт того, що відповідач ухиляється від сплати заборгованості.
Розрахунок підписаний уповноваженою на такі дії особою АТ «Універсал Банк» та додатково засвідчений печаткою АТ «Універсал Банк», що дає підстави вважати даний документ офіційним від імені банку та належним доказом по справі.
Відповідно до п.62 Положення «Про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою Правління НБУ 04 липня 2018 року року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
З огляду на це, виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту у сукупності з іншими доказами.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18.
Проте розрахунок заборгованості також є належним доказом, оскільки підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний розпис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів Боржником, кількість днів, за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом.
Відповідно до позиції Верховного Суду, котра міститься у постанові від 08 липня 2020 року у справі №464/4985/15-ц (провадження №61-43538св18) зазначається, що твердження заявника про те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором є неспроможними, оскільки в матеріалах справи, серед інших письмових доказів, наявний розширений розрахунок заборгованості. Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, боржником не надано.
Враховуючи, що інших розрахунків або доказів, які могли б спростовати факт видачі кредиту, факт користування кредитними коштами, факт погашення заборгованості відповідачем не подавались, то Анкета-Заява (підтверджує факт виникнення між сторонами правовідносин про надання банківських послуг), Умови (підтверджують конкретні досягнуті домовленості між сторонами внаслідок виникнення правовідносин про надання банківських послуг) та розрахунок заборгованості (підтверджує існування боргових зобов`язань) слід розглядати як належні та допустимі докази існування боргу.
До позовної заяви також долучено виписки по рахунку, які відображають зміст операцій з використанням кредитних коштів порядок надання коштів у позику, подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим.
Отже, заповненням анкети-заяви позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.
Також, представник Банку посилається на положення частини 2 статті 2 Закону України «Про електронну комерцію» цей Закон застосовується в частині правочинів, вчинених в електронній формі, яка не суперечить спеціальному законодавству України, що регулює здійснення послуг із дистанційного обслуговування, надання платіжних послуг, страхування, зокрема законам України "Про електронні документи та електронний документообіг", "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", "Про платіжні послуги", "Про фінансові послуги та фінансові компанії", "Про банки і банківську діяльність" та "Про страхування".
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Відповідно до положень статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»:
14.8. Банк та користувач укладають договір щодо порядку та умов використання електронного платіжного засобу. Банк перед укладенням договору зобов`язаний ознайомити користувача з умовами договору про використання електронного платіжного засобу (далі у цій статті - договір), ознайомити з тарифами на обслуговування електронного платіжного засобу та правилами користування електронним платіжним засобом. Банк зобов`язаний забезпечити викладення цієї інформації в доступній формі й розмістити її в доступному для користувача місці, а також надати на його вимогу в письмовій або електронній формі.
Отже, порядок укладення договору шляхом заповнення Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг та приєднання за її текстом до публічної частини у вигляді «Умови і правила обслуговування фізичних осіб в AT " УНІВЕРСАЛ БАНК" при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів (MONOBANK | Universal Bank)»
- є регламентованим законодавством способом укладення договору.
Доведення факту отримання відповідачем примірнику договору надання банківських послуг підтверджується запевненнями позичальника в Анкеті-заяві до Договору про надання банківських послуг та особливістю форми договору, що відповідає вимогам викладеного вище законодавства.
Окрім того, тривалий час відповідач користувався послугами банку у сфері кредитування, що засвідчує обставини наявності договірних правовідносин, акцептування їх та виконання прав і обов`язків.
На підтвердження користування послугами додатково надано виписки «Рух коштів по картці», які фактично є аналогом тих виписок, що додані до позовної заяви, але більш детально відображають змісти операцій, містять відомості про кредитні ліміти
Додатково представник звернув увагу на чисельні зміни кредитного ліміту переважно за ініціативи відповідача, що підтверджується Пуш повідомленнями про встановлення кредитного ліміту, а також Довідкою про розмір встановленого кредитного ліміту.
Отже, відповідач активно та тривалий час користувалася послугами банку, сплачувала відсотки, тому твердження про відсутність між сторонами правовідносин безпідставне.
Зазначені докази раніше не подавались, оскільки не є виключними доказами, що доводять вимоги та підстави позову. Також, за відсутності заперечень чи пояснень сторін у справі, не можливо визначити переліку всіх доказів, які необхідні для спростування доводів іншої сторони.
Крім іншого, представник Банку зазначив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі №404/502/18 (провадження №61-8449 св 19), від 09.09.2020 у справі №732/670/19 (провадження №61-7203 св 20), від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 (провадження №61- 16243 св 20).
Згідно пункту 6 Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг: «Прошу вважати наведений зразок мого власноручного підпису або його аналоги (у тому числі мій електронний/електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті від імені Банку.
Я засвідчую генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключом, яка буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення моїх дій згідно з Договором. Також я визнаю, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах та паперових носіях. Я підтверджую, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися мною та/або Банком з використанням електронного/ електронного цифрового підпису».
Посилаючись на дані доводи представник Банку просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 серпня 2025 року залишити в силі.
03 березня 2026 року від ОСОБА_1 була отримана відповідь на відзив на апеляційну скаргу, яка була направлена шляхом поштової кореспонденції 27 лютого 2026 року.
Так, апелянт зазначила, що у відзиві позивач стверджує, що підписанням Анкети-заяви апелянт автоматично погодилась із Умовами та правилами надання банківських послуг, які розміщенні у мобільному додатку. При цьому, такий довід є хибним, оскільки відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, витяг з «Умов та правил...», який не містить підпису позичальника, не є складовою частиною кредитного договору.
Позивач не надав доказів (лог-файлів або електронних доказів) того, що саме ця редакція «Умов та правил...» існувала на сайті чи в додатку в день підписання Анкети-заяви та була пред`явлена відповідачу. Наданий позивачем витяг Умов та правилами надання банківських послуг, не містить ані власноручного, ані підпису відповідача за допомогою КЕП.
Банк посилається на норми Закону «Про електронну комерцію» намагаючись легітимізувати відсутність підпису відповідача під конкретними цифрами. Згідно ст.12 Закону «Про електронну комерцію», електронний правочин вважається підписаним лише за умови використання КЕП або одноразового ідентифікатора (8М8-коду). Позивач доказів підписання не надав.
Оскільки в самій анкеті-заяві не вказано ні суми кредиту (тіла), ні відсоткової ставки, ні посилання на конкретну редакцію «Умов та правил...» ці умови вважаються неузгодженими.
Враховуючи наведене, на думку апелянта у позивача на сьогодні відсутні достатні правові підстави для стягнення із відповідача заявленого боргу, оскільки відсутні належні докази, які б підтверджували заборгованість.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 лютого 2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 серпня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,.
Ухвала про відкриття апеляційного провадження була надіслана Банку (позивачу) у електронний кабінет у системі ЄСІТС «Електронний суд», яку було отримано 12 лютого 2026 року.
Ухвала про відкриття апеляційного провадження апелянту (відповідачу) була надіслана за адресою реєстрації, що підтверджується зворотнім повідомленням.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 лютого 2026 року призначено розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно вимог ст. 369 ЦПК України, в редакції на час надходження апеляційної скарги, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).
Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у жовтні 2017 року в ПАТ «Універсал Банк» стала доступною послуга «monobank», в рамках якої відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки «monobank». Після перевірки кредитної історії на платіжних картках «monobank» за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю даного проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms.
Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, 12 червня 2018 року між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг «Monobank» у формі анкети-заяви, відповідно до умов якого банком наданий позичальникові кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту та відкрито розрахунковий рахунок, згідно з якою відповідач погоджується, що ця анкета-заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг.
У пункті 6 Анкети-заяви зазначено «Прошу вважати наведений зразок мого власноручного підпису або його аналоги (у тому числі мій електронний/електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті мені в Банку. Я засвідчую генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключом …, яка буде використовуватися для накладання цифрового електронного підпису у мобільному додатку з метою засвідчення моїх дій згідно з Договором. Також я визнаю, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Я підтверджую, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися мною та/або Банком з використанням електронного цифрового підпису».
У пункті 7 Анкети-заяви зазначено: «Підтверджую ознайомлення з довідкою системи гарантування вкладів фізичних осіб».
У пункті 10 Анкети-заяви, зокрема зазначено: «Надаю право та доручаю Банку здійснювати договірне списання коштів з усіх моїх рахунків, відкритих в АТ «Універсал Банк» без додаткових моїх розпоряджень для погашення будь-яких інших моїх грошових зобов`язань перед АТ «Універсал Банк», що випливають з умов Договору та/або будь-якого іншого договору, що укладений або буде укладений у майбутньому між мною і Банком».
Усе листування щодо цього договору прошу здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов договору (п.11 анкети-заяви).
До анкети-заяви банком було долучено витяг з Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів.
Згідно довідки про наявність рахунку від 29 липня 2025 року на ОСОБА_1 відкрито рахунок НОМЕР_5 , тип рахунку Чорна картка.
Як вбачається з довідки про розмір встановленого кредитного ліміту від 29 липня 2025 року, розмір встановленого кредитного ліміту відповідача через мобільний застосунок за Договором про надання банківських послуг «Monobank» за карткою № НОМЕР_6 станом на 29 липня 2025 року становить 11000, 00 грн.
З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 має заборгованість за договором про надання банківських послуг станом на 03 лютого 2025 року в розмірі 41 690, 34 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту.
Встановлено, що кредитний договір між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 , у тому числі анкету-заяву разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту, які були надані банком позичальнику ОСОБА_1 через мобільний додаток, було підписано шляхом накладення електронного цифрового підпису.
У підписаній анкеті-заяві відповідач визнала, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях.
Після підписання анкети-заяви у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у банку виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання оплачувати послуги банку, що виникають в результаті використання платіжних карток згідно тарифів та повернути кредит.
З виписки по рахунку ОСОБА_1 вбачається, що відповідачкакористувалася кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість за договором, що також підтверджує факт укладення кредитного договору.
Відповідачка здійснювала розрахунки з використанням кредитної картки позивача у різних магазинах, переказувала кошти на інші рахунки, тощо. Здійснені відповідачем платежі на користь банку,що також відображено у виписці по рахунку, свідчать про обізнаність та розуміння відповідача, що кошти, які вона використовує для здійснення розрахунків, надані їй банком на зворотній основі та підлягають поверненню банку.
Сукупність вищевикладених обставин свідчить, що саме відповідач ОСОБА_1 користується кредитною карткою, виданою позивачем на підставі анкети-заяви від 12 червня 2018 року.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду справи знайшов підтвердження факт укладення між сторонами кредитного договору, за умовами якого відповідачка отримала кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку та активно користувалася цими кредитними коштами. Отже, дійшов висновку, що між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. Поряд з цим, відповідачка не надала суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед АТ «Універсал Банк», а також не довела відсутність заборгованості. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Універсал Банк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому суд дійшов до висновку, що кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.Заперечення відповідача проти позову викладені у відзиві на позовну заяву суд вважав надуманим та безпідставними, оскільки вони суперечать фактичним обставинам даної справи та не підтверджені належними доказами. Виходячи з викладеного, встановивши наявність заборгованості за тілом кредиту в розмірі 41690, 34 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості, та не спростовано відповідачем, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту станом на 03 лютого 2025 року у розмірі 41 690, 34 грн.
Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, погоджується з таким висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Згідно положень ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. ст. 628, 629 ЦК України).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України).
За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до положень ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч. 3).
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст. 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Особливістю проекту «Monobank» є укладення договорів в електронній формі відповідно до розміщених на сайті банку Умов обслуговування рахунків фізичної особи та здійснення банківського обслуговування дистанційно, без відділень.
З матеріалів справи встановлено, що відповідач з метою отримання банківських послуг на офіційному веб-сайті АТ «Універсал Банк» заповнила і підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. Підпис анкети-заяви здійснений за допомогою аналогу власноручного підпису, тобто факсимільного відтворення власного підпису за допомогою засобів електронного копіювання. Вказана анкета-заява в такому ж порядку (факсимільне відтворення підпису) підписана представником банку, яка здійснила ідентифікацію та верифікацію клієнта.
Анкета-заява містить докладну інформацію щодо особи відповідача, зокрема дату народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону, а також соціальний статус: джерело та розмір доходу. В анкеті-заяві містяться копії паспорта ОСОБА_1 , які надані до анкети в електронному вигляді.
У анкеті-заяві міститься прохання відповідача відкрити поточний рахунок у гривні на його ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану в додатку відповідно до умов договору та наведених нижче умов. Також, відповідач вказав, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, з якими він ознайомлений, складають договір про надання банківських послуг, укладання якого він підтверджує і зобов`язується виконувати умови вказаного договору.
У п. 6 Анкети-заяви відповідач вказав, що просить вважати наведений у Анкеті-заяві зразок його власноручного підпису або його аналоги, а також електронний цифровий підпис, обов`язковими. У цьому ж п.6 анкети-заяви відповідач засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем у вигляді послідовності ряду цифр, який буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно договору. Відповідач підтвердив в анкеті-заяві, що усі наступні правочини, у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень можуть вчинятися ним та банком з використанням електронного цифрового підпису, а усе листування щодо цього договору здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали.
Вищенаведене свідчить про укладення між сторонами у встановлений законом спосіб кредитного договору, в тому числі погодження сторонами Умов обслуговування рахунків фізичної особи з додатками, шляхом проставляння ними електронного цифрового підпису.
Аналогічна правова позиція сформована у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19, від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20.
В результаті досягнення домовленості між сторонами щодо надання кредиту відповідач отримала кредитну картку, яку активувала за допомогою відповідного коду.
На підтвердження умов укладеного договору позивач надав Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів (monobank/ Universal Bank), відповідно до яких анкета-заява до договору про надання банківських послуг monobank/ Universal Bank - це письмове звернення клієнта до банку з проханням відкрити йому банківський рахунок та/або надання йому інших банківських послуг на умовах, визначених договором. Підписана клієнтом анкета-заява є підтвердженням укладення договору.
Отже, підписуючи Анкету-заяву відповідач приєднався та був ознайомлений з Умовами обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», Тарифами за карткою Monobank, Таблицею обчислення вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту «Карта Monobank», адже підписала Анкету-заяву у якій записані положення про ознайомлення останнього з вищевказаними документами, та погодився, що зазначені документи складають договір про надання банківських послуг. Боржник своїм підписом на Анкеті-заяві підтвердила укладення договору та зобов`язалась його виконувати.
Відповідно до п. 3 Анкети-заяви відповідач отримав їх примірники у мобільному додатку. Також підтвердив, що вищевказані документи зрозумілі йому та не потребують додаткового тлумачення.
Наведене свідчить, що після підписання анкети-заяви у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у банку виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання оплачувати послуги банку, що виникають в результаті використання платіжних карток згідно тарифів та повернути кредит.
На підставі укладеного договору відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на відкритий їй поточний рахунок, активно користувалась кредитними коштами, періодично погашала заборгованість, що підтверджується випискою по рахунку та наданим розрахунком заборгованості.
Крім того, апеляційний суд не приймає до уваги посилання апелянта на правові висновки Верховного Суду у справі №342/180/17-ц від 03 липня 2019 року, оскільки вони стосуються кредитних договорів укладені у письмовій формі, а не електронній формі, а тому є не застосовні у даній справі.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що кредитний договір є укладеним, частково виконаний сторонами, у сторін виникли взаємні права та зобов`язання, істотні умови договору були погоджені сторонами, а тому доводи апелянта у цій частині є необґрунтованими, а будь яких доказів, які б спростовували вказані висновки не було надано при розгляді справи судом першої інстанції є вірними.
Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Враховуючи, що у справах про стягнення кредитної заборгованості до предмета доказування включаються серед іншого обставини щодо розміру заборгованості, відповідно розрахунок заборгованості є належним доказом наявності та розміру заборгованості, а тому доводи апелянта в даній частині є безпідставними та не спростовують наявність заборгованості.
Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, було встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Таким чином, надані банком виписки за рахунками позичальника повинні бути досліджені судами з наданням оцінки у сукупності з іншими зібраними у справі доказами на предмет обставин видачі кредиту та його розміру, а також заборгованості по кредиту, розмір якої відображено у розрахунку позивача, що було здійснено судом першої інстанції.
Зважаючи на викладені вище обставини справи та норми закону, колегія суддів вважає, що наданий банком розрахунок заборгованості є належним доказом та допустимим засобом доказування у цій справі та в сукупності з іншими доказами свідчить про отримання відповідачем кредитних коштів. 
Посилання апелянта на недоведеність факту отримання відповідачем платіжної картки із встановленим лімітом кредитування та отримання позичальником кредитних коштів не може вважатись обґрунтованим у розумінні положень статей 6, 627-629, 1054 ЦК України, оскільки не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.
Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Апеляційним судом встановлено, що взяті на себе зобов`язання за укладеним 12 жовтня 2018 року кредитним договором АТ «Універсал Банк» виконало своєчасно і належним чином, надававши відповідачу кредиті кошти в повному обсязі. У свою чергу, взяті на себе зобов`язання позичальник належним чином не виконувала, обов`язкові щомісячні платежі в рахунок погашення кредиту та нарахованих процентів своєчасно та у погодженому розмірі не вносила, у зв`язку з чим станом на 03 лютого 2025 року утворилася заборгованість за тілом кредиту у загальному розмірі 41 690,34 грн.
Відповідач не спростувала розрахунок заборгованості, наданий позивачем, свій контррозрахунок не надала. Також, відповідачкою не надано доказів, що номер мобільного телефону, з якого було здійснено вхід у мобільний додаток їй не належить.
З огляду на вищевикладене та з урахуванням того, що отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості з відповідача.
Вирішуючи питання щодо вірності розміру заборгованості, яка підлягає до стягнення апеляційний суд бере до уваги, що у матеріалах справи Банком було долучено довідку про розмір встановленого кредитного ліміту, з якої вбачається, що первісний кредитний ліміт збільшувався до 45 000,00 грн, а отже стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 41 690,34 грн, не перевищує кредитний ліміт, а отже, є правомірним.
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апелянта не спростовують висновки суду першої інстанції, а зводяться лише до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції було надано належну правову оцінку.
Інші доводи апеляційної скарги також не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та не спростовують висновків суду.
Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення по суті спору.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому рішення суду відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 серпня 2025 року - залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 серпня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова