ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

24 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/30079/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Юрко І.В., Чабаненко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.12.2025 в адміністративній справі №160/30079/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України з вимогами:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень відповідно до абзацу 2 пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 р. № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану»;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень відповідно до абзацу 2 пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 р. № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач 16.03.2023 року уклав контракт про проходження військової служби. Позивач брав безпосередню участь в бойових діях під час здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що складає 380 днів. Крім того, позивач до кримінальної, адміністративної відповідальності за військові адміністративні правопорушення, дисциплінарних відповідальності не притягався. Позивач вважає протиправними дії відповідачів щодо відмови у виплаті одноразової грошової винагороди, передбаченої пунктом 4 Постанови № 153, а тому звернувся до суду за захистом порушеного права.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.12.2025 адміністративний позов задоволено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції в порушення вимог ч. 3 ст. 242 КАС України не надав оцінки аргументам відповідача, в частині того що ОСОБА_1 на день набрання чинності Постановою № 942 вже був звільнений з військової служби, а також твердженням відповідача про необхідність бути дійсним військовослужбовцем (проходити військову службу/не бути у статусі звільненого з військової служби), як умови для виплати грошової винагороди.
27 січня 2026 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про те, що Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що Позивач після проходження строкової військової служби уклав контракт про проходження військової служби під час дії воєнного стану, чим виконав ключову умову, визначену абзацом другим пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України № 153, а саме - був прийнятий на військову службу під час дії воєнного стану у віці до 25 років. Сам факт попереднього проходження строкової служби не змінює правової природи подальшого прийняття на військову службу за контрактом та не може бути підставою для звуження обсягу соціальних гарантій. Суд першої інстанції правильно виходив з того, що право Позивача на отримання одноразової грошової винагороди виникає з сукупності юридичних фактів, а саме: прийняття (призову) на військову службу під час дії воєнного стану у віці до 25 років, фактичного проходження військової служби та безпосередньої участі у бойових діях у строк, визначений Постановою № 153. Жодна з норм цієї Постанови не ставить виникнення такого права у залежність від перебування особи на військовій службі станом на дату виплати винагороди або звернення за її отриманням.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 19.05.2021 був прийнятий на строкову військову службу до військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується доданої до позову скан-копією військового квитка Позивача НОМЕР_3 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.09.2021 № 187 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 НГ України, де і проходив строкову військову служу до укладення ним контракту.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб. У подальшому воєнний стан неодноразово був продовжений та є таким, що діє в Україні станом на сьогодні.
16.03.2023 Позивач уклав контракт на проходження громадянами України військової служби.
З моменту укладення контракту до 05.08.2025 ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.
Позивач брав безпосередню участь в бойових діях під час здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України більше 6 місяців сумарно, а саме 380 календарних днів, що не заперечується відповідачем.
Відповідно до наказу командира військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України №214 від 05.08.2025 ОСОБА_1 звільнено з військової служби через сімейні обставини (якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану).
Позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України з заявою про виплату йому Винагороди відповідно до п. 4 Постанови №153, а також в його інтересах було подано адвокатський запит з проханням надати інформацію про те чи було видано наказ про виплату відповідної винагороди.
У відповідь Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України листом від 16.09.2025 повідомила, що Позивачу одноразову грошову винагороду, передбачену абзацом 2 пункту 4 Постанови №153 не виплачено, оскільки така винагорода виплачується військовослужбовцям, які після набуття її чинності проходять (продовжують проходити) військову службу, а оскільки ОСОБА_1 звільнений 05.08.2025 з військової служби здійснення йому зазначеної виплати не вбачається можливим.
Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 11.02.2025 № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» та затверджено «Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану».
Суд звертає увагу, що спірні правовідносини виникли з приводу розгляду заяви позивача від 14.07.2025, відповідь на яку надана 22.07.2025, відтак при вирішенні питання щодо правомірності дій відповідача необхідно застосовувати редакцію Постанови № 153, чинну на час виникнення спірних правовідносин, тобто станом на 22.07.2025, а не в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 942 від 30.07.2025, яку застосував суд першої інстанції.
Колегія суддів звертає увагу, що метою прийняття Постанови № 153 є підвищення рівня укомплектованості особовим складом бойових військових частин (підрозділів) Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби шляхом удосконалення механізму залучення громадян України віком від 18 до 25 років до проходження військової служби за контрактом та створення додаткових мотиваційних чинників для цього.
Пунктом 3 Постанови № 153 установлено, що:
1) учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби;
2) координатором експериментального проекту є Міністерство оборони;
3) фінансування експериментального проекту здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.
Пунктом 4 Постанови № 153 установлено, що особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень; військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених); військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі; військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони два або більше разів за сукупністю притягувалися до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що абзац 2 та 4 пункту 4 Постанови КМУ № 153, як в редакції Постанови КМУ № 387 від 01.04.2025 (діяла в період з 08.04.2025 по 06.08.2025), так і в редакції Постанови КМУ № 942 від 30.07.2025 (діє з 07.08.2025 по теперішній час), встановлює 5 (п`ять) обов`язкових умов, в разі виконання яких військовослужбовцю може бути виплачена одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах в розмірі 1 млн. гривень (диспозиція правової норми), а саме:
1. Приналежність військовослужбовця на дату виплати до певної категорії: особи рядового, сержантського і старшинського складу рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення;
2. Вік на дату прийняття або призову на військову службу до набрання чинності Постановою № 153 (11 лютого 2025 року): до 25 років;
3. Факт прийняття або призову на військову службу під час воєнного стану, тобто після 24 лютого 2022 року, введеного Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 р. № 64;
4. Фактичне проходження служби на дату звернення за вказаною виплатою;
5. (абз. 2 п. 4) - безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою № 153 (11 лютого 2025 року); (абз. 2 п. 4) - безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою № 153 (11 лютого 2025 року) у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон).
Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач, звернувшись до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України з заявою про виплату йому Винагороди відповідно до п. 4 Постанови №153, дотримався п`яти обов`язкових умов, в разі виконання яких військовослужбовцю може бути виплачена одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах в розмірі 1 млн. гривень.
Натомість поза увагою суду першої інстанції залишилась норма Постанови № 153 в редакції, чинній на час звернення позивача з заявою, яка визначає право на отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. грн. особам, які проходять військову службу.
Колегія суддів звертає увагу, що не є спірною обставиною цієї справи, що позивач станом на дату подання заяви щодо здійснення нарахування та виплати одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень не проходив військову службу та не був діючим військовослужбовцем у розумінні приписів Постанови № 153.
Разом з цим, при застосуванні відповідної норми відповідач діяв занадто формально, не врахувавши суб`єктивні обставини, пов`язані з умовами припинення проходження військової служби позивачем.
У контексті спірних правовідносин суд апеляційної інстанції бере до уваги ті обставини, що позивач 16.03.2023 до досягнення 25 років добровільно уклав контракт на військову службу, брав безпосередню участь в бойових діях під час здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України більше 6 місяців сумарно, а саме 380 календарних днів.
Таким чином, позивач на час проходження військової служби за контрактам відповідав основним умовам, визначеним постановою КМУ № 153 задля отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах в розмірі 1 млн. гривень.
У свою чергу, припинення військової служби станом на момент звернення з відповідною заявою відбулось не за ініціативою позивача, а з об`єктивних причин, які не залежали від волевиявлення позивача.
Відповідно, за висновком суду апеляційної інстанції, Україна, як правова держава, має виконати взяті на себе зобов`язання, встановлені постановою Кабінетом Міністрів України від 11.02.2025 № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» та затверджено «Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану».
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.12.2025 в адміністративній справі №160/30079/25 - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.12.2025 в адміністративній справі №160/30079/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Білак 

суддя І.В. Юрко 

суддя С.В. Чабаненко