ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/3332/26	Головуючий у 1-й інстанції Герчаківська О. Я. 	
Провадження № 22-ц/817/601/26 	Доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Храпак Н.М. 
суддів -  Костів О. З., Хома М. В., 

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, цивільну справу № 607/3332/26 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», інтереси якого представляє Канак Маргарита Сергіївна, на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 березня 2026 року, постановлену суддею Герчаківською О.Я., у справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 

В С Т А Н О В И В:

у лютому 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 березня 2025 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – повернуто позивачу.
Роз`яснено позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви.
В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», інтереси якого представляє Канак М.С. просить скасувати ухвалу Тернопільського міськ- районного суду Тернопільської області від 04 березня 2026 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, оскільки винесена без фактичного з`ясування обставин справи.
Зазначає, що у даній справі позивачем подано одну позовну вимогу, в якій об`єднано вимоги про стягнення заборгованості з відповідача за двома кредитними договорами, пов`язаних між собою, які мають однорідний характер та регулюються одними і тими ж нормами чинного законодавства України.
Вважає, що об`єднання в одному позові декількох однорідних позовних вимог сприяє економії процесуальних засобів і є перешкодою для прийняття судом протилежних рішень.
Посилається на те, що якщо суд приходить до висновку, що розгляд в одному провадженні позовних вимог про стягнення заборгованості за двома договорами ускладнює вирішення справи та може призвести до порушення вимог ЦПК України, суд може з власної ініціативи виділити в окреме провадження позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості.   Відзив у визначений судом термін на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно із вимогами ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про повернення позовної заяви, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 13 ст.7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи зазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в частині його оскарження та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частинами першою, другою, п`ятою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Повертаючи позовну заяву позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у визначений судом строк не виконані вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.
Також суд вважав, що заявлені позивачем позовні вимоги не пов`язані між собою ні підставою виникнення, ні поданими доказами та не є похідними від основної позовної вимоги.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, з огляду на таке.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Захист порушених прав, свобод чи інтересів реалізується через врегульовану процесуальним законом можливість пред`явити до суду позовну заяву, яка є процесуальною формою звернення за захистом порушеного права.
Вимоги щодо змісту позовної заяви та документів, що додаються до позовної заяви, викладені в статтях 175 і 177 ЦПК України.
Відповідно до частини 1 статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
За змістом статей 13 та 175 ЦПК України позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Невідповідність зазначених у позовній заяві обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог, неточність формулювань позовних вимог, їх неузгодження із способами захисту порушеного права, недоведеність підстав позову за кожною вимогою не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позову неподаним та його повернення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц, зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 08 квітня 2020 року у справі №761/41071/19.
За змістом п. 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2011 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об`єктом справляння судового збору.
Верховний Суд у справі № 909/243/18 акцентував увагу на відмінностях між поняттями «предмет спору» та «предмет позову». Зокрема, зазначив, що предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів, а предметом спору є об`єкт спірних правовідносин, матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.
Згідно з ч.1 ст.188 ЦПК України, в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).
Під позовною вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права. При цьому, об`єднанню підлягають вимоги, які пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).
Об`єднані можуть бути позовні заяви, які пов`язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2019 у справі № 911/414/18). 
Верховний Суд у постанові від 15 лютого 2019 року, справа № 910/11811/18, зауважив, що кожна кредитна операція є самостійним правовідношенням, що є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків. У випадку наявності порушень, які були допущені як під час укладення відповідного договору, так і при його виконанні, утворюють окремий склад цивільно-правового правовідношення, що характеризуються самостійними цивільно-правовими наслідками. Встановлення обставин вчинення кожної з цих операцій засвідчується доказами, які не є пов`язаними між собою (кредитні договори, договори забезпечення, тощо).
Судом встановлено, що ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, а саме, за кредитним договором № 8226768 про стягнення заборгованості та за договором позики № 7692433 .
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 19 лютого 2026 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – залишено без руху, надано строк протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали суду, для усунення недоліків.
Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції виходив з того, що у позовній заяві зазначено дві вимоги майнового характеру, які об`єднані загальним розміром заборгованості та тільки одна з вимог оплачена судовим збором позивачем, що стверджується платіжною інструкцією кредитного переказу коштів № 150488 від 16 січня 2026 року.
02 березня 2026 року року на виконання вимог ухвали суду від 19 лютого 2026 року, представник ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» Сова Ю.М. надіслала заяву про усунення недоліків, в якій вказала, що позивачем подано одну позовну заяву, в якій об`єднано дві вимоги про стягнення заборгованості з відповідача за двома кредитними договорами, пов`язаних між собою. Всі вимоги мають однорідний характер та регулюються одними і тими ж нормами законодавства. Вказані два правочини укладені з одним відповідачем та сторони заінтересовані в тому, щоб всі вимоги були розглянуті одним і тим же судом та одночасно. Тому вважає, що судовий збір має вираховуватись із загальної суми ціни позову. 
Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву позивачу, дійшов до обґрунтованого висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги не пов`язані між собою ні підставою виникнення, ні поданими доказами та не є похідними від основної позовної вимоги.
Так, з матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві зазначено дві вимоги майнового характеру (стягнення заборгованості за Кредитним договором №8226768 від 22 січня 2025 року та стягнення заборгованості за Договором позики №76972433 від 18 листопада 2023 року), які об`єднані загальним розміром заборгованості. 
Позивачем нараховано заборгованість окремо по кожному договору та зазначено її складові, а саме, заборгованість за основною сумою боргу та заборгованість за відсотками.
Колегія суддів вважає, що кожна кредитна операція є самостійним правовідношенням, що є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків.  У випадку наявності порушень, які були допущені як під час укладення відповідного договору, так і при його виконанні, утворюють окремий склад цивільно-правового прововідношення, що характеризуються самостійними цивільно-правовими наслідками. Встановлення обставин вчинення кожної з цих операцій засвідчується доказами, які не є пов`язаними між собою .
Отже, кожна із вимог про стягнення заборгованості є самостійною вимогою, які не пов`язані ні підставами виникнення та поданими доказами, та не є основними і похідними одна стосовно одної, тому судовий збір має сплачуватись за кожну таку вимогу.
Однак, звертаючись із позовом до суду, позивач оплатив судовий збір лише за одну вимогу.
За наведених підстав колегія суддів приходить до висновку, що недоліки, на які вказано в ухвалі суду першої інстанції від 19 лютого 2026 року про залишення позовної заяви без руху, позивачем не виконано.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що об`єднані в позовній заяві вимоги про стягнення заборгованості за двома кредитними договорами пов`язані між собою та мають однорідний характер, не заслуговують на увагу, оскільки докази, а саме, договори, розрахунки заборгованості та банківські виписки по кожному договору мають досліджуватися окремо.
Крім того, задоволення позову за одним договором не залежить від задоволення вимог за іншим.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» слід залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 березня 2026 року, — залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», інтереси якого представляє Канак Маргарита Сергіївна, на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 березня 2026 року, залишити без задоволення.
Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча         Н.М. Храпак 

Судді:          О.З. Костів 

М.В. Хома