Справа № 297/2028/25

ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2026 року  м. Берегове 

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді        ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025071060000200 від 04.05.2025 року, яке поступило з обвинувальним актом, по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні п`ятеро неповнолітніх дітей, непрацюючого, учасника бойових дій, раніше не судимого,

 
за ч. 3 ст. 332 КК України,
ВСТАНОВИВ:

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тобто у сприянні незаконному переправлені осіб через державний кордон України вказівками, наданням засобів, вчиненому щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, за наступних обставин.
ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного переправлення громадянин України через державний кордон в умовах дії правового режиму воєнного стану, достовірно знаючи про заборону виїзду за кордон громадян України чоловічої статті віком від 18 до 60 років, за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням особами, сприяв шляхом надання вказівок та засобів незаконному переправленню через державний кордон України громадян України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , за наступних обставин.
Так, у невстановлений досудовим розслідуванням день, час та місці, невстановлений слідством спосіб ОСОБА_4 за грошову винагороду погодився на пропозицію невстановлених слідством осіб (особи) сприяти у незаконному переправленні вищевказаних осіб через державний кордон України.
У свою чергу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у невстановлений слідством день і час травня 2025 року та місці домовились з невстановленими досудовим розслідуванням особами про організацію їх незаконного переправлення через державний кордон України поза межами пункту пропуску за грошову винагороду, яка залежала від конкретної домовленості з вказаними особами, та які в подальшому керували їх діями, як особами які бажають незаконно перетнути державний кордон України, вичікуючи слушного часу для його незаконного перетину.
Надалі, 03 травня 2025 року близько 17 години ОСОБА_4 за вказівкою невстановленої слідством особи на легковому автомобілі марки «VOLKSWAGEN PASSAT», реєстраційний номер Литовської Республіки НОМЕР_1 прибув до готелю «Сині Потоки», розташованому на околиці с. Неліпино Мукачівського району Закарпатської області, де забронював номер в готелі на двох осіб на своє ім`я, надавши для цього свій паспорт, який посвідчує його особу. 
Цього ж дня близько 18 години ОСОБА_4 на легковому автомобілі марки «VOLKSWAGEN PASSAT», реєстраційний номер Литовської Республіки НОМЕР_1 прибув до готелю «Континент» по вул. Святомихайлівській в м. Мукачево, де забрав з готелю ОСОБА_6 , а по дорозі у напрямку м. Свалява Мукачівського району Закарпатської області підібрав ОСОБА_7 та близько 20 години прибув до готелю «Сині Потоки», розташованого на околиці с. Неліпино Мукачівського району Закарпатської області разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надав ОСОБА_6 ключ від номеру готелю, який він завчасно забронював та наказав останнім поселитись в цьому номері і очікувати подальших вказівок до ранку.
Надалі, 04 травня 2025 року у невстановлений досудовим розслідуванні точний час за вказівкою невстановленої досудовим розслідуванням особи ОСОБА_4 на легковому автомобілі марки «VOLKSWAGEN PASSAT», реєстраційний номер Литовської Республіки НОМЕР_1 , прибув до місця тимчасового проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - готелю «Сині Потоки», розташованого на околиці с. Неліпино Мукачівського району Закарпатської області, де здійснив посадку останніх до вказаного транспортного засобу. Після чого ОСОБА_4 знаючи, що на території Берегівського району Закарпатської області наявні контрольні пости Державної прикордонної служби України з метою уникнення викриття його злочинних намірів направився з вказаними особами в напрямку с. Велика Добронь Ужгородського району Закарпатської області, а звідти до с. Горонглаб Берегівського району Закарпатської області, який в свою чергу знаходиться у безпосередній близькості до державного кордону України, оминаючи при цьому встановлені по ходу руху пости з метою подальшого їх переправлення через державний кордон та прибувши на околицю с. Горонглаб Берегівського району Закарпатської області висадив ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та вказав останнім напрямок руху в бік державного кордону України, які в подальшому були затримані працівниками прикордонної служби в безпосередній близькості до державного кордону на відстані 500 метрів від 308 прикордонного знаку, а ОСОБА_4 при виїзді з с. Батрадь з Берегівського району Закарпатської області був викритий та затриманий прикордонним нарядом ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину в інкримінованому досудовим слідством злочині за ч. 3 ст. 332 КК України не визнав та показав, що на прохання близької йому людини він погодився допомогти двом чоловікам молодого віку. Зокрема, у травні 2025 року він забронював для цих чоловіків номер у готелі «Сині Потоки» м. Свалява Закарпатської області, за який сам розрахувався власними коштами. Крім цього, обвинувачений пояснив, що лише перевіз чоловіків до вказаного готелю, а наступного дня відвіз їх ближче до села поблизу селища Батьово, де була автобусна зупинка. Там він їх висадив з автомобілю, а сам поїхав. Десь за 20 кілометрів від місця висадки чоловіків його було зупинено та затримано. Разом з цим, обвинувачений ствердив, що ніяких вказівок чи порад щодо незаконного перетину державного кордону вказаними чоловіками він не давав та не мав наміру у цьому. Вказані чоловіки казали йому, що будуть їхати за кордон, при цьому, йому не було відомо чи мають вони законне право виїзду за кордон. Крім цього, обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що жодних грошових коштів він не отримував та не мав отримати, всі витрати пов`язані з поселенням та перевезенням чоловіків він здійснював самостійно власними коштами.
Не дивлячись на те, що обвинувачений ОСОБА_4 свою вину не визнав, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 332 КК України доведена наступним.
Згідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Згідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.
Так, з дослідженого судом DVD-R диску з допитом свідків від 06.05.2025 року, здійсненого в порядку ст. 225 КПК України встановлено, що свідки ОСОБА_7 та  ОСОБА_6 показали наступне.
Допитаний слідчим суддею в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показав, що в мережі Інтернет знайшов людину, яка могла допомогти йому незаконно перетнути державний кордон України, за що він мав сплатити від 3000 до 5000 доларів США. Так, він спочатку приїхав до м. Львів і зустрівся з чоловіком. Згодом він поїхав до Закарпатської області, де заселився в готелі «Континент». Чоловік, який зустрів його у м. Львів казав очікувати дзвінка від іншої особи. Тоді, йому зателефонував обвинувачений та сказав зачекати, а згодом забрав його на автомобілі синього кольору марки «VOLKSWAGEN PASSAT». Після чого, ОСОБА_6 сів на заднє сидіння вказаного автомобіля, яким керував обвинувачений ОСОБА_4 і вони поїхали. Згодом вони зупинились та до них в автомобіль сів інший свідок ОСОБА_8 , а потім вони поїхали до готелю «Сині Потоки». Знаходячись в машині обвинувачений дав йому ключі від номеру в готелі та сказав, щоб вони там чекали до ранку його дзвінка. Зранку за ними заїхав обвинувачений на тому ж автомобілі та вони направились в бік державного кордону. По дорозі за вказівкою обвинуваченого він з іншим свідком вибігли з машини та сховались у кущах, де просиділи близько 10 хвилин. Потім вони повернулись до машини і поїхали далі. Під час руху вони за вказівкою обвинуваченого пригинались, щоб їх не було видно. Крім цього, обвинувачений казав їм, що по приїзду до місця їм необхідно буде бігти в праву сторону до забору. Свідок ОСОБА_6 зазначив, що ніяких грошових коштів обвинуваченому він не давав та не обіцяв.
Свідок ОСОБА_7 дав аналогічні покази тим, що надав свідок ОСОБА_6 . Зокрема, показав, що його батьки, які живуть за кордоном вирішили допомогти йому перейти державний кордон, щоб він приїхав до них. Так, знаходячись у м. Мукачево біля гуртожитку він сів до автомобіля темного кольору моделі «PASSAT», за кермом якого був обвинувачений. У вказаному автомобілі вже знаходився інший свідок, і вони всі разом поїхали до готелю, ключі від номера якого були у іншого свідка. У готелі вони чекали до ранку, коли за ними приїхав обвинувачений на тій же машині. Під час руху вони їхали пригинаючись та один раз на прохання обвинуваченого вони вийшли з машини та сховались. Після того як вони просиділи там близько 20 хвилин за ними прийшов обвинувачений та вони поїхали далі в бік кордону. Під час руху обвинувачений казав їм, що по приїзду їм необхідно буде бігти вправо. При цьому, свідок зазначив, що грошові кошти обвинуваченому не давав та не обіцяв.
Свідок ОСОБА_9 допитаний в судовому засіданні показав, що 04 травня 2025 року надійшла доповідь старшого зміни про виявлення двох громадян, які прямують до державного кордону в напрямку 308 прикордонного знаку. Так, було затримано двох громадян України, яких як було встановлено підвезла цивільна машина. Згодом надійшла інформація про затримання транспортного засобу на іноземній реєстрації та громадянина ОСОБА_4 .. В ході огляду транспортного засобу було виявлено гумовий пістолет із набоями та мобільний телефон. Щодо виявлення грошових коштів він не пам`ятає, оскільки не був присутнім під час огляду.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показав, що після отриманої інформації ними було затримано двох осіб чоловічої статі, які рухались до державного кордону. В ході спілкування із затриманими особами було встановлено, що за грошову винагороду їм дали маршрут і допомогли добратися до державного кордону, а саме на автомобілі марки «VOLKSWAGEN». Вказаний автомобіль було затримано на околиці населеного пункту села Батрадь Берегівського району Закарпатської області. При цьому, свідок пояснив, що не пам`ятає щоб затримані особи казали, що саме водій автомобіля допомагав їм перебратись та за кошти він також не пам`ятає.
Під час допиту в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показала, що 03 травня 2025 року вона працювала адміністратором готелю «Сині Потоки» та після обіду на автомобілі темно-зеленого кольору приїхав ОСОБА_4 і звернувся щодо вільних номерів, щоб розмістити своїх родичів. Потім він під`їхав разом з двома хлопцями, з якими зайшов до готелю. ОСОБА_4 оформив номер на свої документи та заплатив за нього кошти, а чоловіки пішли до номеру і в той день не виходили.
Повідомленням про виявлення кримінального правопорушення ІНФОРМАЦІЯ_5 від 05 травня 2025 року встановлено, що 04 травня 2025 року о 12 годині 05 хвилин в ході реалізації оперативної інформації ПОРВ (з м.д. АДРЕСА_4 ) було затримано двох громадян України, а саме ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , які рухалися в сторону державного кордону на відстані 500 метрів до державного кордону на напрямку 308 прикордонного знаку. В подальшому, на околиці н.п. Батрадь на напрямку 325 прикордонного знаку на відстані 5000 метрів до державного кордону виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_4 , який організував незаконне переправлення вищезазначених осіб через державний кордон України, здійснив доставку даних осіб в безпосередню близькість до державного кордону, надавав вказівки, поради та проводив інструктажі щодо порядку їхніх дій (том 1 а.с. 58-59).
Так, дослідженими в судовому засіданні протоколами огляду місця події від 04 травня 2025 року з фототаблицями до них встановлено, що на ділянці дороги в межах населеного пункту Батрадь по вул. Сечені поблизу постійного блок-посту Державної прикордонної служби України , де було виявлено громадянина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 . Напроти вказаного громадянина знаходився автомобіль марки «VOLKSWAGEN», реєстраційний номер НОМЕР_1 , темно-синього кольору. Крім цього, за адресою: с. Горонглаб, вул. Прикордонна, 1, застава Державної прикордонної служби України було виявлено двох громадян, а саме ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 (том 1 а.с. 61-65, 66-69).
Судом встановлено, що відносно громадянина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 відділом прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_7 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_8 04 травня 2025 року було складено протоколи про адміністративні правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, ч. 2 ст. 185 КУпАП та ч. 1 ст. 202 КУпАП. Вказані протоколи складені за фактом спроби незаконного перетинання державного кордону України поза встановленими пунктами пропуску із України в Угорщину в складі групи осіб 04 травня близько 12 години 05 хвилин на відстані 500 метрів до державного кордону на напрямку 308 прикордонного знаку на території Батівської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області (том 1 а.с. 81-83).
Факт наміру незаконного перетину державного кордону України громадянином України ОСОБА_7 підтверджено також протоколом пред`явлення транспортного засобу для впізнання за фотознімками від 05 травня 2025 року та протоколом огляду від 05 травня 2025 року з флеш-накопичувачем, якими встановлено транспортний засіб на якому ОСОБА_7 було доставлено з м. Ужгород від гуртожитку по вул. Університетська 12 до околиці м. Мукачево Закарпатської області (том 1 а.с. 110-112, 130-138).
Вина обвинуваченого ОСОБА_4 підтверджується також наступним.
Протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05 травня 2025 року, проведених старшим офіцером (старшим оперуповноваженим) прикордонного оперативно-розшукового відділу НОМЕР_2 прикордонного загону на підставі доручення слідчого СВ Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №12025071060000200 від 04.05.2025 року, в присутності двох понятих встановлено, що свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 впізнали за формою та рисами обличчя, довжиною та кольором волосся ОСОБА_4 , який доставляв їх до державного кордону України, надавав вказівки щодо порядку руху, говорив пригинатись під час проїзду блок-посту. Також, ОСОБА_4 по прибуттю до околиці н.п. Горонглаб сказав швидко виходити з автомобілю та бігти в сторону польових насаджень до кордону. Крім цього, 03 травня 2025 року ОСОБА_4 на автомобілі марки «VOLKSWAGEN» синього кольору переселив їх з одного готелю до іншого (том 1 а.с. 101-103, 107-109).
Протоколом пред`явлення транспортного засобу для впізнання за фотознімками від 05 травня 2025 року, проведеного старшим офіцером (старшим оперуповноваженим) прикордонного оперативно-розшукового відділу НОМЕР_2 прикордонного загону на підставі доручення слідчого СВ Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №12025071060000200 від 04.05.2025 року, в присутності двох понятих встановлено, що свідок ОСОБА_6 впізнав по типу кузова, кольору та зовнішніх особливостей транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому його та ОСОБА_7 доставили орієнтовано з м. Мукачево до державного кордону України з метою їх незаконного перетину. Також, 03 травня 2025 року на даному автомобілі його забрали з одного готелю та відвезли до іншого (том 1 а.с. 104-106).
Протоколом пред`явлення транспортного засобу для впізнання за фотознімками від 05 травня 2025 року, проведеного старшим офіцером (старшим оперуповноваженим) прикордонного оперативно-розшукового відділу НОМЕР_2 прикордонного загону на підставі доручення слідчого СВ Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №12025071060000200 від 04.05.2025 року, в присутності двох понятих встановлено, що свідок ОСОБА_7 впізнав по типу кузова, кольору та зовнішніх особливостей транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому його та ОСОБА_6 доставили з м. Мукачево до державного кордону України з метою їх незаконного перетину. Також, на даному автомобілі його зустріла особа на околиці м. Мукачево та поселила їх з ОСОБА_6 в одному з готельних комплексів (том 1 а.с. 113-115).
Протоколом огляду та перегляду камер відеоспостереження від 05 травня 2025 року встановлено маршрут руху з міста Мукачево Закарпатської області до населеного пункту Батьово Берегівського району Закарпатської області транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому здійснювалась доставка громадян України ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (том 1 а.с. 116-128).
Вказаний маршрут руху даного транспортного засобу підтверджено дослідженим в судовому засіданні флеш-накопичувачем, на якому міститься витяг із інтегрованої системи «Безпечне Закарпаття» за період з 03 травня 2025 року по 04 травня 2025 року (том 1 а.с. 129).
В свою чергу покази свідка ОСОБА_11 щодо бронювання та оплати номеру в готелі «Сині Потоки» обвинуваченим ОСОБА_4 з метою поселення в нього ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтверджено дослідженими в судовому засіданні протоколом огляду від 08 травня 2025 року та флеш-накопичувачем (том 1 а.с. 139-140, 149).
Суд вважає, що показами свідків та дослідженими письмовими доказами підтверджується зв`язок обвинуваченого з громадянами України ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а саме доведено його сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України вказівками та наданням засобів, вчиненому щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб.
Так, Верховний Суд у своїй постанові від 26 березня 2024 року по справі № 679/199/21, провадження № 51-5880км23 виснував, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.
Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення.
За приписами ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінальної процесуальної діяльності є правильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, норм як Особливої, так і Загальної частин КК України. Правильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, в аспекті кваліфікації діяння обвинуваченого є імперативно встановленим обов`язком суду, а не реалізацією повноважень диспозитивного характеру.
Кваліфікацією кримінальних правопорушень судом є встановлення і юридичне закріплення у постановленому рішенні точної відповідності ознак вчиненого суспільно небезпечного діяння ознакам складу правопорушення, визначеному у нормі закону про кримінальну відповідальність, поєднане (у разі необхідності) з відмежуванням кримінальних правопорушень одне від одного та від діянь, що не є кримінальними правопорушеннями.
КПК України не визначає окремих підстав правової кваліфікації кримінального правопорушення місцевим судом. Очевидно, що в аспекті застосування положень ст. 337 КПК України, ними можуть бути лише загальні підстави, які зумовлені приписами ч. 1 ст. 2 КК України, і за наявності таких підстав суд зобов`язаний здійснити правову кваліфікацію кримінального правопорушення за відповідними нормами КК України. Водночас, за відсутності таких підстав, встановлених засобами доказування, суд має керуватися приписами ст. 373 КПК України.
За приписами КПК України щодо порядку здійснення судового розгляду, завданням суду першої інстанції є оцінка доказів, на підставі якої суд вирішує питання про те, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону про кримінальну відповідальність він передбачений, та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення (пункти 1-3 ч. 1 ст. 368 КПК України).
Важливим для вирішення питання про дотримання судом вказаних вище приписів закону є виклад стороною обвинувачення фактичних обставин кримінального правопорушення, адже їх відображення має суттєве значення для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді, належної реалізації права на захист, а також правильної кваліфікації кримінального правопорушення. Фактичні обставини визначають своїм змістом фабулу обвинувачення, яка віддзеркалює фактичну модель вчиненого кримінального правопорушення, а формула кваліфікації і формулювання обвинувачення є правовою оцінкою кримінального правопорушення, фактичною вказівкою на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 06 грудня 2023 року по справі справа № 755/12415/22, провадження № 51-3928км23.
Згідно частин 1 і 3 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, п. 23 постанов Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.90 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинувачених.
Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при визначені його громадських прав має право на справедливий розгляд справи незалежним і неупередженим судом.
Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, покладається на слідчого, прокурора, які як сторона обвинувачення, здійснюють збирання доказів, у тому числі і шляхом проведення слідчих дій ( ч. 2 ст. 93 КПК України).
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, висловлену у п. 60 Рішенні у справі «Коробов проти України», яке набуло статусу остаточного, відповідно до якої Європейський суд з прав людини в черговий раз звертає увагу на те, що «при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, Series А заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту», вимоги норм ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України, відповідно до яких обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь, суд приходить до переконання про відсутність підтвердження доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч. 3 ст. 332 КК України.
Тобто, відсутні належні та допустимі докази, які б підтвердили ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення з корисливих мотивів як вказано в обвинувальному акті.
Зокрема, під час судового провадження корисливий мотив діянь та отримання грошових коштів обвинуваченим ОСОБА_4 судом не встановлено.
У зв`язку з наведеним, суд вважає необхідним змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення вчиненого обвинуваченим ОСОБА_4 з ч. 3 ст. 332 КК України - із організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництва такими діями, сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів, вчиненій за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, на ч. 2 ст. 332 КК України - сприяння незаконного переправлення осіб через державний кордон України, а саме надання обвинуваченим ОСОБА_4 порад, вказівок особам щодо їх дій під час об`їзду блокпостів прикордонної служби, наданням власного транспортного засобу, вчинене за попередньою змовою групою осіб, а саме невстановленою особою, яка згідно показів обвинуваченого є його близьким родичем.
На думку суду, обвинуваченого ОСОБА_4 слід визнати винним у кримінальному правопорушенні за ч. 2 ст. 332 КК України, як сприяння вчиненню незаконного переправлення осіб через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів, вчинені за попередньою змовою групою осіб.
Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Отже, суд обираючи покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Зокрема, розкаяння передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання своєї вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.
У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.
Так, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні висловив думку щодо засудження своєї поведінки. Разом з цим, суд приходить до висновку, що визнання вини обвинуваченим  ОСОБА_4  не підтверджує його відповідного ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт визнання вини обвинуваченим  ОСОБА_4  був здійснений під час встановлення судом фактичних обставин справи.
Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлені.
Характеристика по місцю проживання обвинуваченого ОСОБА_4 будь-яких негативних обставин та способу життя обвинуваченого не містить (том 1 а.с. 177), на обліку в КНП «Свалявська міська лікарня» у лікарів психіатра та нарколога не перебуває (том 1 а.с. 175).
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлені. 
В судових дебатах прокурор просив визнати обвинуваченого ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України та призначити останньому покарання у вигляді 8 років позбавлення волі із позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та конфіскацією майна.
Захисник ОСОБА_5 в судових дебатах просила призначити покарання обвинуваченому за ч. 2 ст. 332 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі та із застосуванням ст. 75 КК України звільнити останнього від відбування покарання з іспитовим строком та покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, оскільки корисливий мотив у скоєному обвинуваченим кримінальному правопорушенні відсутній та обвинувачений визнав свою вину у сприянні та наданні засобів.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судових дебатах свою вину визнав, зазначив, що корисливого мотиву не мав.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові ККС ВС у справі № 702/301/20, такий вид покарання як позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю може застосовуватися як до осіб, які вже обіймають певні посади або здійснюють відповідну діяльність, так і до осіб, які такі посади можуть обійняти в майбутньому, або ж у майбутньому можуть здійснювати відповідну діяльність.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, є учасникам бойових дій, має на утриманні п`ять неповнолітніх дітей, а також реалізуючи принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити основне покарання в межах санкції ч. 2 ст. 332 КК України та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, а також з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України. Крім цього, позбавити обвинуваченого ОСОБА_4 права обіймати певні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та охорони державного кордону.
Суд вважає, що таке основне покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченими нових кримінальних правопорушень.
Згідно ухвали Берегівського районного суду Закарпатської області від 06 травня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_4 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів із визначенням розміру застави 65 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 196820 (сто дев`яносто шість тисяч вісімсот двадцять) гривень, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Згідно квитанції від 07 травня 2025 року ОСОБА_12 внесено заставу в розмірі 196820,00 гривень.
Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.
Враховуючи, що застава не була звернена в дохід держави, тому після набрання вироком законної сили у відповідності до ч. 11 ст. 182 КПК України заставу слід повернути заставодавцю - ОСОБА_12 .
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили слід залишити попередній заставу.
Відповідно до ст. 100 КПК України, речові докази: 
-автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASSAT», синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є юридична особа UAB «Moldas», яким користувався обвинувачений ОСОБА_4 , який зберігається на штрафмайданчику Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області, слід повернути володільцю  ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянину України, мешканцю смт. Піщанка, Піщанського району, Вінницької області (том 1 а.с. 73-75),
-мобільний телефон марки «ZTE», чорного кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 із номером мобільного телефону НОМЕР_5 та мобільний телефон марки «Nomi», ІМЕІ1: НОМЕР_6 , ІМЕІ2: НОМЕР_7 з номером мобільного телефону НОМЕР_8 , які поміщені до спец. пакету НПУ №WAR1884451; валізу з маркуванням «Retay» чорного кольору, в середині якої виявлено предмет ззовні схожий на пістолет з маркування «Retay MOD 92 Cal 9 mm P.AK» чорного кольору та 29 набоїв з маркуванням «0 Z K 9/380 R», що належать ОСОБА_4 , які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області, слід повернути власнику ОСОБА_4 (том 1 а.с. 73-75);
-мобільний телефон марки «Google» чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_9 , з номером мобільного телефону НОМЕР_10 , який належний ОСОБА_6 , який зберігається в кімнаті зберігання речових доказів Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області, слід повернути власнику ОСОБА_6 (том 1 а.с. 73-75);
-мобільний телефон марки «Huawei» білого кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_11 , ІМЕІ2: НОМЕР_12 з номером мобільного телефону НОМЕР_13 , який належний ОСОБА_7 , який зберігається в кімнаті зберігання речових доказів Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області, слід повернути власнику ОСОБА_7 (том 1 а.с. 73-75);
скасувавши накладений арешт ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 09 травня 2025 року (том 1 а.с. 76-80).
-носій інформації «T&G», 8 Gb з серійним номером MMCOR8GU1A23HS-UL99C1Q211022; носій інформації «MiBrand», 8Gb з серійним номером «MMCOR8GAXC4-HJX211011»; носій інформації «MiBrand», 16Gb з серійним номером «MMFCORXT16GC327-TONXJS27052108», які зберігаються при матеріалах кримінального провадження, слід зберігати при матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання (том 1 а.с. 150-151).
Потерпілих у кримінальному провадженні не має.
Кримінальним правопорушенням державі матеріальної шкоди не завдано.
Процесуальні витрати відсутні.
Цивільний позов не заявлений.
Підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи відсутні.
Викривач у кримінальному провадженні відсутній.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4  визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 332 КК України та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 332 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та охорони державного кордону строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років не вчинить нового злочину, поклавши на нього обов`язки відповідно до пунктів 1 і 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили - залишити попередній заставу.
Після набрання вироком законної сили у відповідності до ч. 11 ст. 182 КПК України заставу внесену в розмірі 196820 (сто дев`яносто шість тисяч вісімсот двадцять) гривень - повернути заставодавцю ОСОБА_12 .
Відповідно до ст. 100 КПК України речові докази: 
- автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASSAT», синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є юридична особа UAB «Moldas», яким користувався обвинувачений ОСОБА_4 , який зберігається на штрафмайданчику Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області - повернути володільцю ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянину України, мешканцю смт. Піщанка, Піщанського району, Вінницької області (том 1 а.с. 73-75),
- мобільний телефон марки «ZTE», чорного кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 із номером мобільного телефону НОМЕР_5 та мобільний телефон марки «Nomi», ІМЕІ1: НОМЕР_6 , ІМЕІ2: НОМЕР_7 з номером мобільного телефону НОМЕР_8 , які поміщені до спец. пакету НПУ №WAR1884451; валізу з маркуванням «Retay» чорного кольору, в середині якої виявлено предмет ззовні схожий на пістолет з маркування «Retay MOD 92 Cal 9 mm P.AK» чорного кольору та 29 набоїв з маркуванням «0 Z K 9/380 R», що належать ОСОБА_4 , які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області - повернути власнику ОСОБА_4 (том 1 а.с. 73-75);
- мобільний телефон марки «Google» чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_9 , з номером мобільного телефону НОМЕР_10 , який належний ОСОБА_6 , який зберігається в кімнаті зберігання речових доказів Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області - повернути власнику ОСОБА_6 (том 1 а.с. 73-75);
- мобільний телефон марки «Huawei» білого кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_11 , ІМЕІ2: НОМЕР_12 з номером мобільного телефону НОМЕР_13 , який належний ОСОБА_7 , який зберігається в кімнаті зберігання речових доказів Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області - повернути власнику ОСОБА_7 (том 1 а.с. 73-75);
скасувавши накладений арешт ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 09 травня 2025 року (том 1 а.с. 76-80).
- носій інформації «T&G», 8 Gb з серійним номером MMCOR8GU1A23HS-UL99C1Q211022; носій інформації «MiBrand», 8Gb з серійним номером «MMCOR8GAXC4-HJX211011»; носій інформації «MiBrand», 16Gb з серійним номером «MMFCORXT16GC327-TONXJS27052108», які зберігаються при матеріалах кримінального провадження - зберігати при матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання (том 1 а.с. 150-151).
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його оголошення через Берегівський районний суд Закарпатської області.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя	  	ОСОБА_14