ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/4220/25      Головуючий суддя І інстанції Блага І.С.
Апеляційне провадження № 33/818/349/26      Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2026 року        м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., 
за участю секретаря - Вакули Н.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові у режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою захисника Дягілєва О.В. на постанову судді Основ`янського районного суду м.Харкова від 20 травня 2025 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, офіційно не працевлаштованого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17000 грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Постановою встановлено, що 26.04.2025 року о 01:49 годин у м. Харкові, по пр. Аерокосмічному, буд.30, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «BMW», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився під відеофіксацію службовою бодікамерою. Тим самим ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В своїй апеляційній скарзі захисник Дягілєв О.В. просить скасувати постанову судді Основ`янського районного суду м.Харкова від 20.05.2025 щодо ОСОБА_1 , а провадження у справі закрити.
Свої апеляційні вимоги захисник обґрунтовує тим, що висновки суду, що викладені в оскаржуваній постанові, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння не проводився, акт огляду водія не складався, копія направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння ОСОБА_1 не було вручено.
Захисник також зазначає, що судом першої інстанції було порушено його право на захисту, оскільки судовий розгляд було проведено за його відсутності та він не був належним чином повідомлений про дати, місце і час розгляду справи.

Окрім цього, захисник Дягілєв О.В. просить поновити йому пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Основ`янського районного суду м.Харкова від 20.05.2025 щодо ОСОБА_1 , посилаючись на те, що судовий розгляд в суді першої інстанції було проведено за відсутності сторони захисту, копія постанови йому не була вручена, а копію оскаржуваної постанови отримана ним лише 03.11.2025, у зв`язку з чим сторона була позбавлена процесуальної можливості оскаржити зазначене судове рішення в установленому законом строки. 
Твердження апелянта щодо відсутності його під час судового розгляду в суді першої інстанції та отримання ним копії оскаржуваної постанови лише 03.11.2025 матеріалами справи не спростовуються, а тому, враховуючи, що апеляційна скарга подана захисником Дягілєвим О.В. до суду 06.11.2025, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.
За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника Дягілєва О.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 .

В судові засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, але на адресу його місця мешкання направлялася судова повістка про місце, дату та час апеляційного розгляду, яка повернулася до суду апеляційної інстанції у звязку з відсутністю адресату за вказаною адресою.
Крім того, судом апеляційної інстанції повідомлявся ОСОБА_1 про дату, місце та час апеляційного розгляду шляхом надсилання йому 14.05.2026 судової повістки в електронному вигляді, що підтверджується відомостями довідки отримання судової повістки у додатку «Viber» на номер мобільного телефону, який зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення, що повністю відповідає Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасників судового процесу, затвердженого наказом ДСА України №28 від 23.01.2023. 
При цьому, захисник Дягілєв О.В. телефонограмою повідомив суд апеляційної інстанції, що не зможе прийняти участь під час апеляційного розгляду та просив провадити перегляд оскаржуваної постанови в апеляційному порядку за відсутності сторони захисту.
Належить також врахувати, що до канцелярії Харківського апеляційного суду також не надходило клопотань від ОСОБА_1 про відкладення апеляційного розгляду.
Крім цього, апеляційним судом враховуються строки, передбачені ст.294 КУпАП, а також те, що захисник Дягілєв О.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , є ініціатором апеляційного перегляду постанови судді Основ`янського районного суду м.Харкова від 20.05.2025 у цій справі та він просив провадити апеляційний розгляд за відсутності сторони захисту.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").
Також, згідно з усталеною практикою Суду, учасники справи в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження; процесуальна бездіяльність скаржника не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом апеляційної інстанції відповідно до вимог процесуального закону.
У цьому контексті суд також звертає увагу, що апеляційний перегляд здійснюється за апеляційною скаргою особи, яка її подала.
За таких обставин, враховуючи вимоги ст. ст. 268, 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника Дягілєва О.В, які були належним чином повідомлені про дату, місце та час судового розгляду, виходячи з відомостей, що є наявні в матеріалах цього провадження, та доводів поданої апеляційної скарги.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.
Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху, передбачених п. 2.5.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, які безпосередньо дослідив під час судового розгляду та дав їм обґрунтовану оцінку в оскаржуваному судовому рішенні. 
Зокрема, згідно відомостей протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 312085 від 26.04.2025, в якому зазначено факт керування 26.04.2025 о 01 год. 49 хв. у м. Харкові по пр-ту Аерокосмічному, буд.30, ОСОБА_1 своїм транспортним засобом «BMW», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у закладі охорони здоров`я відмовився (а.с. 1). 
З відомостей акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого, працівником поліції виявлені у ОСОБА_1 наступні ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини роту; порушення мови; порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу відмовився, що засвідчив своїм особистим підписом у відповідній графі (а.с.4).
Згідно відомостей направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 26.04.2025 (далі – Направлення на огляд водія транспортного засобу від 26.04.2025), з якого вбачається, що у результаті огляду, проведеного уповноваженою особою патрульної поліції, у ОСОБА_1 виявлені наступні ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини роту; порушення координації рухів; порушення мови. Відмовився від направлення до закладу охорони здоров`я - КНП ХОР «ОКНЛ» для проходження медичного огляду (а.с. 5). 
Відповідно до рапорту поліцейського взводу №1 роти №1 батальйону №1 УПП в Харківській області ДПП, капрала поліції Букалова О. від 26.04.2025, 26.04.2025 під час патрулювання у складі екіпажу 2103, близько 01 год. 49 хв., за адресою: м. Харків, пр-т Аерокосмічний, буд.30, під час дії комендантської години було зупинено транспортний засіб «BMW», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Під час спілкування у водія були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини роту; порушення координації рухів; порушення мови. Від проходження огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у закладі охорони здоров`я відмовився під відеофіксацію. На водія складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 312085 за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.7).
Апеляційний суд бере до уваги, що рапорт поліцейського не є самостійним беззаперечним доказом вини особи, у вчиненні адміністративного правопорушення, однак протокол про адміністративне правопорушення та цей рапорт оцінюються судом у сукупності з іншими доказами у справі.
При цьому, вищезазначені відомості письмових доказів також узгоджуються та підтверджуються відомостями відеозаписів (відеофайли «video5215337804954892104 (1)», «export-h1gce», «export-isha6», «export-uijbz»), долучених до матеріалів справи (а.с.3), з яких вбачається, що рух та зупинка у нічний період доби транспортного засобу «BMW», д.н.з. НОМЕР_1 , до якого підійшли працівники поліції. На інших відеозаписах зафіксовано, що працівниками поліції було встановлено особу водія, яким виявився ОСОБА_1 , у якого були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, у звязку з чим останньому неодноразово було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку (відеофайли «export-h1gce», «export-isha6», «export-uijbz», починаючи з 01 хв. 46 сек., 07 хв. 31 сек., 08 хв. 35 сек., 09 хв. 45 сек., 10 хв. 55 сек., 12 хв. 58 сек., 17 хв. 13 сек. відеозаписів). При цьому, під час спілкуванням ОСОБА_1 повідомив працівникам поліції, що не бачить смислу у проходженні огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки він випив 0,5 л пива (відеофайли «export-h1gce», «export-isha6», «export-uijbz», починаючи з 08 хв. 35 сек. відеозаписів). Крім того, працівник поліції роз`яснив ОСОБА_1 наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що добре було зрозуміло останньому (відеофайли «export-h1gce», «export-isha6», «export-uijbz», починаючи з 12 хв. 58 сек., 18 хв. 10 сек. відеозаписів). З відеозаписів також вбачається, що працівники поліції не менше 6 разів пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, але на останню пропозицію поліцейського ОСОБА_1 хоча спочатку і надав свою згоду, але в подальшому все ж таки відмовився від проходженні огляду на стан сп`яніння (відеофайли «export-h1gce», «export-isha6», «export-uijbz», починаючи з 17 хв. 13 сек. відеозаписів). Враховуючи таку позицію ОСОБА_1 , поліцейським прийнято законне та обґрунтоване рішення щодо необхідності складання стосовно водія протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, про було повідомлено ОСОБА_1 , з чим останній був згоден (відеофайли «export-h1gce», «export-isha6», «export-uijbz», починаючи з 17 хв. 13 сек. відеозаписів). Після складання протоколу про адміністративне правопорушення та адміністративних матеріалів до нього працівник поліції розяснив ОСОБА_1 процесуальні права за ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, а також зміст вищезазначених документів та йому було надано можливість надати свої письмові пояснення і отримати копію протоколу (відеофайл «export-isha6», починаючи з 55 хв. 01 сек. відеозапису).
При цьому, законодавець в п.2.5 Правил дорожнього руху передбачив безальтернативний (імперативний) обов`язок виконання водієм вимоги працівника поліції щодо проходження огляду на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння, у разі виявлення у нього ознак такого сп`яніння.
Відмова від виконання вимог працівника поліції щодо проходження водієм огляду на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння за наявності незаконності такої вимоги.
Поряд з цим, належить врахувати те, що згідно відомостей довідки інспектора взводу 2 роти 4 батальйону 2 УПП в Харківській області ДПП, старшого лейтенанта поліції Галкіної К., ОСОБА_1 отримував посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 07.06.2017 (а.с.3).
Наявність у ОСОБА_1 посвідчення водія свідчить про те, що останній знає Правила дорожнього руху, оскільки умовою отримання такого посвідчення є складання обов`язкового іспиту на знання цих Правил.
Водночас, захисником Дягілєвим О.В. не надано суду будь-яких фактичних відомостей на підтвердження доводів щодо незаконності дій працівників поліції щодо проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння.
Отже, апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 свідомо проігнорував вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, що також свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст.10 КУпАП. 
Аналізуючи відомості цих доказів у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
Доводи захисника ОСОБА_2 про те, що працівниками поліції не складався акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів – є безпідставними та суб`єктивними, оскільки повністю спростовуються відомостями цього акта, з відомостями якого було ознайомлено ОСОБА_1 , про що свідчить його особистий підпис у графі «з результатами згоден» (а.с.4). 
Щодо доводів апеляційної скарги захисника про те, що копія направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складається працівником поліції та одночасно вручається особі, яка має проходити такий огляд, є також безпідставними та суб`єктивними, з огляду на наступне.
Так, огляд особи на стан сп`яніння проводиться відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 09.11.2015, а також Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМ України № 1103 від 17.12.2008 (зі змінами), згідно яких, якщо водій погодився на проведення огляду він направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. 
Форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції (п. 8 розділу ІІ Інструкції від 09.11.2015). 
З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення (п. 9 розділу ІІ Інструкції від 09.11.2015 та п.7 Порядку від 17.12.2008). 
Отже, за змістом вищенаведених норм, направлення водія транспортного засобу на огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння складається не для вручення водію і йому не передається, як помилково вважає апелянт, а складається працівником поліції для лікаря, як підстава проведення цим лікарем огляду особи, і відповідно таке направлення залишається у лікаря, а в разі відмови водія від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу має бути долучена до матеріалів адміністративного провадження. Вся процедура огляду водія у медичному закладі проводиться виключно за участю працівників поліції, які і доставляють водія до лікарні, а не водій сам прибуває туди із направленням. 
При цьому, в своїй апеляційній скарзі захисник не заперечує факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у закладі охорони здоров`я.
За таких обставин, апеляційний суд критично ставиться до апеляційних доводів захисника Дягілєва О.В. щодо наявності в діях працівників поліції з тієї підстави, що направлення на огляд водія транспортного засобу від 26.04.2025 не було вручено ОСОБА_1 , оскільки чинним законодавством не передбачено вручення цього направлення водію, а також у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 відмовився від проходженні огляду як на місці зупинки транспортного засобу, так і у закладі охорони здоров`я.
Також належить врахувати, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 та його захисник Дягілєв О.В. скористалися своїм процесуальним правом на подачу заяви до правоохоронних органів, у порядку ст.214 КПК України, щодо фальсифікації цих матеріалів справи або про перевищення працівниками поліції своїх повноважень при виконанні ними своїх службових обов`язків при складанні адміністративного матеріалу щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженими державними особами, але ОСОБА_1 та захисник Дягілєв О.В. не скористалися процесуальною можливістю і не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва, в порядку ст.267 КУпАП, з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності. 
Також стороною захисту не надано відомостей про те, що останні зверталися до суду в порядку КАСУ щодо оскарження дій/бездіяльності керівництва патрульної поліції при розгляді скарг на дії працівників поліції, що складали адміністративний матеріал у цій справі. 
Цих відомостей не надано і суду апеляційної інстанції.
Отже, враховуючи відсутність будь-яких скарг та заяв сторони захисту щодо дій працівників поліції під час проведення процедури огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, а також складення ними протоколу та інших процесуальних документів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах та на відеозаписі з нагрудних камер поліцейських, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.
Згідно з вимогами п. 1.3 Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Таким чином, аналізуючи відомості вищезазначених доказів у справі як окремо, так і в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому закону порядку. 
При цьому, апеляційний суд ставиться критично до апеляційних доводів захисника Дягілєва О.В. щодо порушення процесуального права ОСОБА_1 на захист через проведення 20.05.2025 судового розгляду за відсутності сторони захисту, оскільки ОСОБА_1 був повідомлений судом першої інстанції про дату та час цього судового засідання, про що свідчить відомості довідки про доставку судової повістки в електронному вигляді у додатку «Viber» на мобільний номер телефону ОСОБА_1 , який міститься в матеріалах справи, що повністю відповідає Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасників судового процесу, затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2023 №28..
Належить також врахувати, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").
Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» від 07.07.1989).
Також, у справі «Каракуця проти України» у своєму рішенні ЄСПЛ зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.
Отже, згідно з усталеною практикою Суду, учасники справи в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження; процесуальна бездіяльність скаржника не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом апеляційної інстанції відповідно до вимог процесуального закону.
Крім того, статтею 268 КУпАП передбачений вичерпний перелік статей цього Закону, при розгляді справ за якими присутність сторін обов`язкова. Разом з цим, ст. 130 КУпАП до вказаного переліку не входить.
Більш того, апеляційним судом поновлено захиснику Дягілєву О.В. пропущений строк на апеляційне оскарження та прийнято до розгляду його апеляційну скаргу на постанову судді Основ`янського районного суду м.Харкова від 20.05.2025 щодо ОСОБА_1 , але сторона захисту, будучи належним чином повідомлена про дату, місце та час апеляційного розгляду, так і не з`явилась в судове засідання в суд апеляційної інстанції, надавши заяву про розгляд за їх відсутності.
При цьому, стороною захисту не надано апеляційному суду нових доказів на спростування висновків суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП за обставин події у цій справі.
Відтак, з метою дотримання необхідного балансу між забезпеченням права особи на участь у розгляді справи та самим розглядом справи з дотриманням як строків розгляду справи судом, так і строків, передбачених ст. 38 КУпАП, та з огляду на те, що сторона захисту була обізнана про розгляд справи у суді першої інстанції, суд без будь-яких порушень законодавства розглянув дану справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
При цьому, апеляційний суд зазначає, що, виходячи з вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, справа підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах поданої апеляційної скарги. 
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
Пункт 1) ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень («Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції»), (dec.); «Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2») [ВП], § 41).
Решта доводів апеляційної скарги захисника Дягілєва О.В., які він зазначив в своїй апеляційній скарзі, не спростовують правильність висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та розцінюється апеляційним судом як спосіб захисту і уникнення відповідальності за вчинене правопорушення. 
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи.
З огляду на викладене, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які обумовлюють необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху та притягнуто його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, а тому доводи апеляційної скарги захисника щодо незаконності та необґрунтованості постанови суду першої інстанції є безпідставними.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :
Клопотання захисника Дягілєва О.В. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Основ`янського районного суду м.Харкова від 20 травня 2025 року щодо ОСОБА_1 – задовольнити, поновивши цей процесуальний строк.
Апеляційну скаргу захисника Дягілєва О.В. - залишити без задоволення.
Постанову судді Основ`янського районного суду м.Харкова від 20 травня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя         С.К. Шабельніков