Виноградівський районний суд Закарпатської області 
_______________________________________________________________________________________________    Справа № 299/1300/26
Номер провадження 2/299/630/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.05.2026 року м.Виноградів
Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого-судді Трагнюк В.Р., секретар судового засідання Конар В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія «Тайгер-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

В С Т А Н О В И В :
Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія «Тайгер-Фінанс» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивує тим, що 02.07.2024 року між фізичною особою позичальником ОСОБА_1 (надалі Відповідач) та ТОВ «Фінансова Компанія «Тайгер-Фінанс» (надалі Позивач, ТОВ «ФК «Тайгер-Фінанс») укладений кредитний договір № 14491625 (надалі Кредитний договір), згідно з умовами якого відповідач отримав 10000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором.
Згідно з п.1.1 кредитного договору № 14491625 від 02.07.2024 р., Кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати Позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2. Договору (далі - кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити проценти за користування кредитом відповідно до Графіку платежів, сплатити Комісію (за наявності) та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. 
Відповідач підписав Кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 
Позивач умови Кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши Відповідачеві кредит на потрібну їй суму, але Відповідач зі свого боку не виконав умов Кредитного договору.
Позивач вказує, що договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. 
Відповідно до п. 7.1. Кредитного договору № 14491625 від 02.07.2024 року визначає, що Цей Договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок Позичальника і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань.
Позивач зазначає, що сума заборгованості відповідача становить 68550 грн., яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 10000 грн.; прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить - 53550 грн.; прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту становить - 0 грн.; прострочена заборгованість за штрафами становить 5000 грн. 
Також Позивач вказує, що відповідачу надіслано письмову Претензію про погашення кредитної заборгованості вих. № 23777947/225 від 07.01.2026.
Посилаючись на викладене, представник позивача просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, судові витрати по сплаті судового збору та витрати за надану правову допомогу.
Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 26.03.2026 року, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи в порядку вимог п.4 ч.7 ст.128 ЦПК України, відтак у відповідності до ч. 8 ст.178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи в змішаній (паперовій та електронній формі) та надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; зловживання процесуальними правами недопустиме ( ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-82 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог ( ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).
Судом встановлено, що 02.07.2024 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова Компанія «Тайгер-Фінанс» укладений кредитний договір № 14491625. 
Згідно з умов договору відповідач отримав 10000 грн. із сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором.
Згідно з п.1.1 кредитного договору № 14491625 від 02.07.2024 року Кредитодавець зобов`язався на умовах визначених цим Договором на строк визначений п.1.3. Договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2. Договору (далі кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити проценти за користування кредитом відповідно до Графіку платежів, сплатити Комісію (за наявності) та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. 
Відповідач підписав Кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 
Позивач умови Кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на потрібну йому суму, але відповідач зі свого боку не виконав умов кредитного договору.
Договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. 
Відповідно до п. 7.1. Кредитного договору № 14491625 від 02.07.2024 року набуває чинності договір з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок позичальника і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
Також встановлено, що позивачем проведено роботу щодо ситуації з погашення наявної заборгованості Відповідача та виконання кредитних зобов`язань, а саме: відповідачу надіслано письмову претензію про погашення кредитної заборгованості вих. № 23777947/225 від 07.01.2026.
Однак відповідачем жодним чином не прийнято до уваги письмової претензії позивача та боргове зобов`язання не виконав, відповідно сума заборгованості відповідача станом на 25.03.2026 року становить 68550 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту становить 10000 грн.; простроченої заборгованості за сумою відсотків за становить 53 550 грн.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача штрафу суд приходить до наступного.
Позивачем відповідно до п. 1.3 та п. 2.3 договору відповідачу нараховано 5000 гривень штрафу.
Стаття 549 ЦК України передбачає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Згідно з ч. 1 ст. 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.
Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)).
У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:
(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;
(2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;
(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Судом встановлено, що кредитний договір між позивачем та відповідачем укладено 02.07.2024, відповідно і штраф за порушення грошового зобов`язання за договором нарахована після 24.02.2022. Отже до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
За викладених обставин у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 5000 грн. штрафу слід відмовити.
Відповідач не надав своєчасно кредитодавцю грошові кошти для погашення заборгованості за кредитними відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.
На підтвердження вищезазначених обставин судом досліджено наступні докази в електронній формі: копію кредитного договору № 14491625 від 02.07.2024 року разом з додатками; копію довідки про ідентифікацію до кредитного договору № 14491625 від 02.07.2024 року; копію платіжного доручення, що підтверджує отримання відповідачем коштів за Кредитним договором № 14491625 від 02.07.2024 року від ТОВ «ФК «Тайгер-Фінанс»; копію детального розрахунку заборгованості за кредитним договором № 14491625 від 02.07.2024 р.; копію претензії про погашення кредитної заборгованості Вих. № 23777947/225 від 07.01.2026 р.; копію виписки з ЄДР: ТОВ «ФК «Тайгер-Фінанс»; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2093 від 29.09.2012 року; копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців та громадських формувань АО «Апологет»; копію договору про надання правової (правничої) допомоги №0207 від 02.07.2025 року; копію ордера на надання правничої (правової) допомоги № 1412829 від 04.11.2025 року; копію Акту наданих послуг № 225 від 14.01.2026 року; копію Детального опису наданих послуг до Акту № 225 від 14.01.2026 року, тощо.
Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 1050, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав.
Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК зобов`язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору і вимог закону.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на правничу допомогу суд встановив наступне. 
Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За змістом позовної заяви ТОВ «Фінансова Компанія «Тайгер-Фінанс» понесено витрати в сумі 8 000,00 грн. на професійну правничу допомогу АО «Апологет» на підставі Договору про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025 року, що підтверджується актом наданих послуг правової (правничої) допомоги та детальним описом наданих послуг.
Згідно матеріалів справи витрати на професійну правничу допомогу складаються із наступних послуг: усна консультація Клієнта щодо перспектив та порядку стягнення заборгованості за кредитним договором - 0 год. 30 хв.; ознайомлення з матеріалами кредитної справи 2 год. 00 хв.; погодження правової позиції Клієнта у справі 0 год. 30 хв.; складання позовної заяви з урахування правової позиції Клієнта 3 год. 30 хв.
На підтвердження оплати юридичних послуг позивачем не надано платіжну інструкцію згідно з якої ТОВ «Фінансова Компанія «Тайгер-Фінанс» перерахував (чи зобов`язаний перерахувати) кошти за надання правової допомоги згідно Договору правничої допомоги.
Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).
При вирішенні питання розподілу судових витрат суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п.61 Постанови Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18).
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Судом встановлено, що спір який виник між сторонами у справі відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання; матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження та збирання яких адвокат витратив значний час. Даний спір є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.
Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, врахувавши складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та значення справи для сторони, прийшов до висновку, що з урахуванням вимог розумності та справедливості з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія «Тайгер-Фінанс» слід стягнути 3000 гривень судових витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги.
Враховуючи встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи подані докази, суд приймає рішення часткове задоволення позову. 
Судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 662 гривні 40 копійок на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. 
Керуючись ст.ст. 258, 259, 263, 265, 267, 268, 284, 354 ЦПК України, суд,- 

У Х В А Л И В :
Позов задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Тайгер-Фінанс» (ЄДРПОУ 43561909, адреса: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, IBAN НОМЕР_2 в ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", МФО 300335), заборгованість за Кредитним договором № 14491625 від 02.07.2024 року, в сумі 63 550 гривень, сплачений судовий збір у розмірі 2662 гривень 40 копійок та 3000 гривень витрат за надання правничої допомоги.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття до Закарпатського апеляційного суду.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. 
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Тайгер-Фінанс» (ЄДРПОУ 43561909, адреса: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, IBAN НОМЕР_2 в ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", МФО 300335).
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 Адреса: АДРЕСА_1 , e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_2 
Повний текст рішення суду складено 11.05.2026 року. 

Головуючий	Трагнюк В. Р.