ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/13103/25  Номер провадження 22-ц/814/964/26	Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л.І.  Доповідач ап. інст. Панченко О. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Панченка О.О.
суддів Одринської Т.В., Пікуля В.П.
за участю секретаря Філоненко О.В.
заявника ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 08 вересня 2025 року ухвалене у складі головуючої судді Савченко Л.І., повний текст судового рішення виготовлено – 12.09.2025
у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису,-

В С Т А Н О В И В :
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Зміст заяви
У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м Полтави в порядку окремого провадження з заявою про видачу обмежувального присису стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк шість місяців, яким:
-Заборонити ОСОБА_2 перебувати у місці проживання (перебування) ОСОБА_1 , а саме: у квартирі АДРЕСА_1 ;
-Заборонити ОСОБА_2 наближатися ближче ніж на 100 м. до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ;
-Заборонити ОСОБА_2 наближатися ближче ніж на 100 м. до місця перебування ОСОБА_1 та переслідувати її;
-Заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею 
-Заборонити ОСОБА_2 ведення листування, телефонних переговорів із ОСОБА_1 або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;
-Обмежити спілкування з постраждалою ОСОБА_1 .
Заявниця зазначала, що страждає від психологічного насильства з боку колишнього чоловіка ОСОБА_2 , який постійно вчиняє сварки, психологічне, фізичне та сексуальне насильство. Заявниця вказує, що конфлікти, які виникають супроводжуються словесними образами та вживанням ненормативної лексики з боку кривдника. ОСОБА_1 вказує, що 03.09.2025 р. колишній чоловік з`явився до неї на роботу, почав погрожувати розправою, вчиняв фізичне насильство, хапав за руки, замахувався для удару, погрожував використати бойову гранату, яка знаходилася в його кармані. 
Заявниця вказувала, що доведена до відчаю постійними образами неодноразово зверталась до Полтавського ВП, працівниками якого виданий терміновий заборонний припис. У 2022 році ОСОБА_2 вже був визнаний винним у вчинені домашнього насильства, що підтверджується постановою суду у справі № 554/13908/22. ОСОБА_1 вважає, що є жертвою домашнього насильства , яке відносно неї чинить ОСОБА_2 , та потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Шевченківського районного суду м. Полтави від 08 вересня 2025 року заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_2 – задоволено частково.
Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 на строк шість місяців яким:
-Заборонено ОСОБА_2 перебувати у місці проживання (перебування) ОСОБА_1 , а саме: у квартирі АДРЕСА_1 .
-Заборонено ОСОБА_2 наближатися ближче ніж на 100 м. до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ;
-Заборонено ОСОБА_2 наближатися ближче ніж на 100 м. до місця перебування ОСОБА_1 та переслідувати її;
-Заборонено ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 
-Заборонено ОСОБА_2 ведення листування, телефонних переговорів із ОСОБА_1 або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;
У задоволенні іншої частини заявлених вимог – відмовлено.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
З рішенням суду не погодився ОСОБА_2 та оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_2 .
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Відповідно до ч.1 ст.367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши заявницю ОСОБА_1 дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи 
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що з 20.03.2015 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі, який рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 13 грудня 2022 року було розірвано (справа № 554/8721/22) .
Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .
З копії постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 21 грудня 2022 р. вбачається, що 13 листопада 2022 року приблизно в 19 годин 50 хвилин ОСОБА_2 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_5 , а саме: вибивав двері, погрожував фізичною розправою, чим вчинив психологічне насильство в сім`ї, тобто адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 
ОСОБА_2 визнано винуватим та звільнено від адміністративної відповідальності за ч. 1ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку з малозначністю діяння, з оголошенням йому усного зауваження, провадження у справі - закрито.
З копії термінового заборонного припису складеного 03.09.2025 р. відносно ОСОБА_2 вбачається, що 03.09.2025 р. останній висловлював образи нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою своїй колишній дружині ОСОБА_1 .. Терміновий заборонний припис стосовно кривдника винесений на 10 діб з 21 год. 00 хв. 03.09.2025 р. по 21 год. 00 хв. 13.09.2025 р. (а.с.6).
При постановленні рішення про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції виходив із того, що факти домашнього насильства мали місце за адресою проживання заявника, відтак суд визнав за необхідне встановити заборону перебувати в місці проживання (перебування) з постраждалою особою ОСОБА_1 .
Зважаючи на форми прояву домашнього насильства, застосування якого встановлено судом, суд дійшов висновку, що також підлягають задоволенню вимоги щодо заборони ближче ніж на 100 метрів наближатися до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 , особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, заборонивши ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб.
Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується з таких підстав.
Стосовно дотримання норм матеріального права, колегія суддів враховує наступне.
Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.
Згідно з частиною другою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема, заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою.
Пунктом 7 частини першої статті 1Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України передбачено, що у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Отже, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Наведене відповідає сталій позиції Верховного Суду, зокрема, сформованій у справі №344/1732/23 від 25.07.2023.
Відповідно до висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №756/3859/19, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.
Згідно із ч.3 ст.12, ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Із огляду на викладене, правильно установивши характер спірних правовідносин та надавши належну оцінку вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, суд першої інстанції обґрунтовано врахував факти звернення заявника до відділу поліції, наявність термінового заборонного припису від 03.09.2025, а також факту притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП та дійшов вмотивованого висновку про підставність задоволення заяви.
Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують наявності заборонного припису відносно ОСОБА_2 , та притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.
Щодо судових витрат
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат, понесені сторонами під час розгляду справи місцевим судом, та відсутні підстави для розподілу судових витрати у вигляді судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ріщення Шевченківського районного суду м. Полтави від 08 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 08 травня 2026 року.

Головуючий     О.О. Панченко 

Судді        Т.В. Одринська

В.П. Пікуль