Справа № 127/13083/26
Провадження № 2/127/3657/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2026   м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області
в складі головуючого судді Антонюка В. В.,
за участі: секретаря судового засідання Карпенка А. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Вінниця, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини з інвалідністю,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини з інвалідністю. Заявлені вимоги мотивував тим, що 22.10.2005 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , укладено шлюб, який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області.
ІНФОРМАЦІЯ_1 від шлюбу народився син – ОСОБА_1 .
Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного хворого) № 2750, ОСОБА_1 був народжений передчасно, розвивався з вираженою затримкою моторного розвитку. Лікувався в дитячому неврологічному відділенні ВОКЛП, реабілітаційних центрах України. Згодом був двічі оперований в м. Дніпро. Має статус інваліда з дитинства.
08.01.2014 рішенням Вінницького міського суду Вінницької області шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано. 
В подальшому, на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області з ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_1 до досягнення 18-річного віку. На разі, стягнення аліментів припинено по досягненню ОСОБА_1 18 років. 
26.03.2026 рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи ОСОБА_1 встановлено І групу інвалідності підгрупи Б з визначенням основного діагнозу – спастична диплегія та супутними діагнозами астигматизм, розбіжна співдружна косоокість, атрофія зорового нерву, агенезія мозолистого тіла. В рекомендаціях, що долучені до витягу визначено, що до самообслуговування, пересування, трудової діяльності у ОСОБА_1 серйозний/значний ступінь обмеження. Останній потребує соціальної, побутової та психолого-педагогічної реабілітації, потребує навчання навичкам занять фізичної культури. 
У зв`язку із викладеним, ОСОБА_1 не має можливості займатись трудовою діяльністю та утримувати себе самостійно так як останній потребує постійного догляду та не може перебувати без нагляду. Для здійснення належного догляду за сином ОСОБА_3 пройшла курси та надає послуги супроводу під час інклюзивного навчання дитини у Вінницькому обласному осередку Всеукраїнської громадської організації «Українська спілка інвалідів – УСІ» так як без спеціальних навичок остання не могла проводити з ним регулярні реабілітаційні заходи. 
З доходів у ОСОБА_1 лише соціальні виплати та жодного іншого джерела заробітку. 
Відповідач є здоровим, працездатним, має постійний дохід, а тому може сплачувати на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної дитини, тому позивач звернувся до суду із даним позовом до суду, в якому просив стягнути із відповідача на його утримання як дитини-інваліда аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку.
Ухвалою суду від 12.05.2026 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб.
Учасники судового процесу у судове засідання не з`явились, надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позивач підтримав заявлені вимоги, а відповідач у свою чергу, проти задоволення заявалених вимог не заперечив.
Дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного.
Так, судом встановлено, що що 22.10.2005 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , укладено шлюб, який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.01.2014 року було розірвано. 
Відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 09.04.2008 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_1 , батьками якого зазначені: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Як вбачається із виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного хворого) № 2750, ОСОБА_1 був народжений передчасно, розвивався з вираженою затримкою моторного розвитку. Лікувався в дитячому неврологічному відділенні ВОКЛП, реабілітаційних центрах України. Згодом був двічі оперований в м. Дніпро. Має статус інваліда з дитинства.
Позивач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю з дитинства та йому встановлено першу групу Б підгрупи інвалідності з диитинства, що підтверджується витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №10473/26/3094/ВТ від 26.03.2026 року.
Положеннями частин восьмої-дев`ятої статті 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (п. 10 ст. 7 СК України).
За загальним правилом, встановленим статтею 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Главою 16 Розділу ІІІ СК України регламентовано підстави виникнення обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та порядок його виконання.
Відповідно до статті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Аналіз змісту зазначеної статті дає підстави для висновку, що для виникнення обов`язку батька (матері) утримувати свого повнолітнього сина (дочку) необхідні наявність трьох умов: син (дочка) є непрацездатними (зокрема, але не виключно, тобто особами з інвалідністю І, ІІ чи ІІІ групи); син (дочка) потребує матеріальної допомоги (під якою розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги, пенсії та допомоги у зв`язку з інвалідністю); батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати сина (дочку) (тобто їхній заробіток (доходи) дозволяють їм здійснювати таке утримання).
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
При цьому частиною першою статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Тлумачення статті 198, 200 СК України свідчить, що при встановленні тієї обставини, чи повнолітні непрацездатні дочка чи син потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання повнолітнім непрацездатним сином, дочкою, доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що вони не потребують матеріальної допомоги (постанова Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі № 459/1381/18).
Повнолітньою непрацездатною дитиною у розумінні статті 198 СК України є повнолітні син або дочка, визнані в установленому порядку особами з інвалідністю (таке ж тлумачення указаного поняття здійснено Конституційним Судом України у рішенні від 11 лютого 2014 року N 1-рп/2014).
Встановлення ОСОБА_1 інвалідності І Б групи свідчить про те, що він є непрацездатною особою, що додаткових доказів не потребує, і кореспондується з визначеним статтею 198 СК України, обов`язком, зокрема, відповідача, як його батька, надавати утримання позивачу.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Особа з інвалідністю - це повнолітня особа зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність; інвалідність - міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист; втрата здоров`я - наявність хвороб і фізичних дефектів, які призводять до фізичного, душевного і соціального неблагополуччя (стаття 1 Закону України Закон України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні»).
При цьому не має значення, яку групу інвалідності має син (донька). Батьки, за загальним правилом, мають добровільно утримувати свою непрацездатну дитину. В разі відмови батьків від надання утримання аліменти можуть бути стягнені з них рішенням суду за позовом як самої дитини, так і того з батьків, з яким проживає дитина.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом беззаперечно встановлено, що позивач є сином відповідача, є особою з інвалідністю першої групи з дитинства, проживає разом з матір`ю, оскільки за станом свого здоров`я потребує постійного стороннього догляду. Мінімальний розмір призначеної державою допомоги за інвалідністю, є об`єктивно недостатнім для забезпечення належних умов проживання, харчування, лікування для нього. Відповідач не надав суду підтверджень щодо своєї неспроможності сплачувати аліменти.
Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд виходить з принципів розумності та справедливості та вважає за необхідне задовольнити позовну заяву в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина з інвалідністю у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно. Доказів того, що відповідач не має змоги сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі суду не надано.
Згідно зі статтею 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Аліменти повнолітнім непрацездатним дочці, сину, які потребують матеріальної допомоги, у разі визнання їх особами з інвалідністю І, II груп присуджуються на строк інвалідності.
Оскільки в діючому СК України не конкретизовано, до якого саме часу батьки зобов`язані утримувати повнолітню доньку, сина з інвалідністю, суд, відповідно до ч. 1 ст. 10 СК України, вважає за доцільне застосувати в цій частині правовідносин норму ст. 79 СК України, відповідно до якої: якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності. У разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це. Згідно статті 88 СК України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Відповідач є особою працездатного віку і не має обмежень за станом здоров`я, а тому на думку суду має можливість надавати грошову допомогу сину, оскільки він потребує такої допомоги, а тому суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на повнолітню дитину з інвалідністю у заявленому позивачем розмірі.
Доказів на спростування даних обставин відповідачем суду надано не було.
На підставі частини 1 статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову, тобто з 19 листопада 2025 року.
У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду з даним позовом від сплати судового збору звільнений законом (п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»). Таким чином, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути 1 331 грн. 20 коп. судового збору.
Згідно з п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 12, 15, 76, 81, 141, 258, 265, 279, 430 ЦПК України, ст. ст. 182, 191, 198, 199, 200 СК України, суд -
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини з інвалідністю задовільнити.
Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дитини-інваліда ОСОБА_1 у розмірі - 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для особи, яка втратила працездатність, щомісячно, починаючи з дати звернення до суду, а саме з 17.04.2026 року та на весь період непрацездатності ОСОБА_1 .
Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 331,20 гривень.
Рішення суду, в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць, допустити до негайного виконання.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 11.06.2026 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .
Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя: