ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/3330/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Случ О. В. - головуючий, Волковицька Н. О., Могил С. К., 
розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісагіс»
про ухвалення додаткового рішення 
у справі № 910/3330/24
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісагіс»
до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товарна біржа «Альмадор»,
про розірвання договору,
ВСТАНОВИВ:
Хронологія розгляду справи
1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Ісагіс» (далі - ТОВ «Ісагіс») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі - АРМА) про розірвання договору купівлі-продажу, оформленого Актом про реалізацію активів на електронних торгах від 18.06.2021.
2. Справа № 910/3330/24 розглядалась господарськими судами неодноразово.
3. Рішенням господарського суду міста Києва від 07.10.2024 заявлений позов задоволено. Укладений АРМА та ТОВ «Ісагіс» договір купівлі-продажу розірвано.
4. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.03.2025 це рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове - про відмову в позові. 
5. Надалі Верховний Суд постановою від 05.08.2025 постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.03.2025 скасував, а справу передав на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
6. За результатами нового розгляду постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2026 рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2024 залишено без змін.
7. Постановою Верховного Суду від 26.05.2026 касаційну скаргу АРМА залишено без задоволення, зазначені судові рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін.
Підстави прийняття додаткової постанови
8. ТОВ «Ісагіс» звернулося до Верховного Суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/3330/24, у якій просить стягнути з АРМА на його користь 50 000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді касаційної інстанції.
9. Ухвалою Верховного Суду від 15.06.2026 було витребувано матеріали справи № 910/3330/24.
10. Після їх надходження до суду касаційної інстанції ухвалою Верховного Суду від 23.06.2026 заяву ТОВ «Ісагіс» про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/3330/24 призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Позиція інших учасників справи
11. Від відповідача до Верховного Суду надійшли заперечення щодо заяви позивача про ухвалення додаткового рішення, у яких серед іншого зазначається про те, що наведена ТОВ «Ісагіс» вартість послуг адвоката є завищеною, не відповідає критеріям обґрунтованості та розумності їх розміру.
12. Згідно з доводами АРМА у даному випадку справа про розірвання договору купівлі-продажу не мала надмірної складності, що могло б виправдати такі значні витрати на правничу допомогу.
13. До того ж відповідач зауважує, що його фінансове забезпечення здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а тому задля недопущення нецільового використання бюджетних коштів у задоволенні відповідної заяви позивача слід відмовити.
Позиція Верховного Суду
14. Як зазначено у статті 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу.
15. Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
16. Це унормовано у пункті 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
17. За змістом статті 16 названого Кодексу учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
18. У статті 124 ГПК України викладено вимоги щодо попереднього визначення суми судових витрат.
19. Так, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
20. Відповідно до частин першої, другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
21. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 ГПК України).
22. Водночас загальне правило розподілу судових витрат врегульоване частиною четвертою статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
23. Як унормовано у частині восьмій статті 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
24. З матеріалів справи № 910/3330/24 вбачається, що ТОВ «Ісагіс» у поданому до Верховного Суд відзиві на касаційну скаргу повідомило про те, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести становить 80 000,00 грн, а докази, що підтверджують їх понесення, буде подано у встановлений частиною восьмою статті 129 ГПК України строк.
25. З дотриманням п`ятиденного строку після ухвалення постанови Верховного Суду від 26.05.2026, а саме 29.05.2026, ТОВ «Ісагіс» подало заяву про ухвалення додаткового рішення разом із доказами на підтвердження розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу у суді касаційної інстанції.
26. З наведеного слідує, що відповідачем дотримано вимоги частини першої статті 124 ГПК України та частини восьмої статті 129 цього Кодексу як щодо подання попереднього (орієнтовного) розрахунку відповідних витрат, так і стосовно подання доказів їх понесення.
27. При цьому на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції в розмірі 50 000, 00 грн (а саме 5 000, 00 грн за участь в одному судовому засіданні та 45 000, 00 грн за підготовку відзиву на касаційну скаргу, на що було витрачено три години) ТОВ «Ісагіс» до поданої заяви було додано копії таких документів, підписаних сторонами та скріплених їх печатками:
? договору про надання правової (правничої) допомоги від 02.03.2023 № 22/23;
? додаткової угоди від 01.07.2025 № 03/25 до зазначеного договору;
? додаткової угоди від 01.05.2026 № 06 до цього ж договору щодо представництва інтересів клієнта у суді касаційної інстанції у справі № 910/3330/24, у якій, зокрема, визначено вартість представництва в одному судовому засіданні - 5 000, 00 грн та вартість однієї години роботи із складання відзиву на касаційну скаргу - 15 000, 00 грн;
? акта приймання-передачі наданих послуг від 28.05.2026 № 6 до договору про надання правової (правничої) допомоги від 02.03.2023 № 22/23 з детальним описом робіт (послуг), згідно з яким послуги адвоката включають підготовку відзиву на касаційну скаргу (3 години) та участь в одному судовому засіданні (26.05.2026) загальною вартістю 50 000, 00 грн;
? рахунка-фактури від 28.05.2026 № 6 до вищевказаного акта;
? квитанції до прибутково касового ордера від 28.05.2026 № 45 щодо прийняття адвокатом від ТОВ «Ісагіс» 50 000, 00 грн на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги від 02.03.2023 № 22/23, додаткової угоди від 01.05.2026 № 06 до нього та акта приймання-передачі наданих послуг від 28.05.2026 № 6.
28. Матеріалами цієї справи також підтверджується, що у межах встановленого Верховним Судом строку ТОВ «Ісагіс» подавався відзив на касаційну скаргу АРМА і його представник взяв участь у судовому засіданні 26.05.2026.
29. Нормами процесуального законодавства передбачено основні критерії визначення та розподілу судових витрат, серед яких дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
30. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має керуватись загальним правило розподілу судових витрат визначеним в частині четвертій статті 129 ГПК України. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
31. Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
32. При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. 
33. Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.
34. Сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання критеріїв визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу (статті 126, 129 ГПК України), дає підстави дійти висновку, що вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу по суті (розміру суми витрат, які підлягають відшкодуванню) є обов`язком суду, зокрема, шляхом надання оцінки доказам поданим стороною із застосуванням критеріїв визначених у статті 126 та частинах п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України. 
35. Такий обов`язок у кожному конкретному випадку реалізовується на засадах змагальності та рівності сторін, шляхом надання сторонам можливості надати свої міркування/заперечення. За наслідками оцінки обставин справи і наведених учасниками справи щодо цього питання обґрунтувань та дослідження поданих стороною доказів за правилами статті 86 ГПК України, суд і ухвалює рішення в цій частині. 
36. Зазначене узгоджується із висновками, викладеними у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22.
37. Разом з тим процесуальне законодавства надає можливість іншій стороні подати клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги у разі незгоди із розрахунком витрат, наведеним у відповідній заяві. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 126 ГПК України).
38. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.05.2023 у справі № 915/1788/21 та додатковій постанові Верховного Суду від 20.05.2026 у справі № 906/377/25).
39. Водночас, визначаючи суму відповідного відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
40. Вивчивши надані позивачем на обґрунтування витрат на правничу допомогу документи, Верховний Суд дійшов висновку, що ним згідно з вимогами статті 74 ГПК України надано достатні докази на обґрунтування понесених витрат, а заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката відповідає критерію реальності.
41. Натомість АРМА у своїх запереченнях хоч і зазначає про завищений розмір заявлених позивачем до стягнення витрат на правничу допомогу, однак жодним чином не доводить з наведенням відповідного належного мотивування його неспівмірності зі ступенем складності справи чи загалом невідповідності наданих послуг принципам адекватності, співмірності, необхідності, реальності, фінансового стану сторін тощо.
42. Посилання відповідача у своїх запереченнях на судову практику Верховного Суду щодо розподілу витрат на правничу допомогу не спростовують викладеного. При цьому висновку про те, що суд не може присудити до стягнення з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу саме у заявленому розмірі (тобто задовольнити таку заяву повністю, зокрема, за умов дотримання статей 126, 129 ГПК України) Верховний Суд у наведених АРМА постановах не робив.
43. Доказів же або обґрунтувань, у тому числі відповідних розрахунків, які свідчили б про неспівмірність, та/або нерозумність, та/або нереальність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката відповідач Верховному Суду не надав.
44. Висловлюючи незгоду із розміром витрат позивача на послуги адвоката, а саме зазначаючи про їх неспівмірність із складністю та значенням справи, обсягом наданих послуг та невідповідність їх розміру критеріям обґрунтованості та розумності, АРМА не наводить справедливого, на думку відповідача, розміру цих витрат, а лише наполягає на повній відмові у задоволенні заяви ТОВ «Ісагіс» про ухвалення додаткового рішення. 
45. Водночас сама лише незгода АРМА із необхідністю сплати на користь позивача заявлених ним до стягнення витрат на правничу допомогу не може бути підставою для зменшення їх розміру або тим більше для повної відмови у їх стягненні з відповідача.
46. Твердження АРМА про те, що витрати на правничу допомогу у цьому разі можуть обтяжувати державний бюджет, не приймаються Верховним Судом з огляду на їх необґрунтованість та з урахуванням принципу господарського судочинства, що полягає у рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
47. Отже, зважаючи на наведене, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності, принципу співмірності та розумності судових витрат, приймаючи до уваги надані позивачем докази, що підтверджують понесення ним витрат на правничу допомогу у відповідному розмірі, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення поданої ТОВ «Ісагіс» заяви про ухвалення додаткового рішення та стягнення з АРМА на його користь 50 000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції.
Висновки Верховного Суду
48. За змістом частин першої, третьої статті 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати ? без повідомлення учасників справи.
49. З урахуванням всього викладеного, заява ТОВ «Ісагіс» про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи в суді касаційної інстанції, підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 123, 124, 126, 129, 244, 314, 315, 317 ГПК України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісагіс» про ухвалення додаткового рішення задовольнити.
2. Стягнути з Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (код ЄДРПОУ 41037901) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісагіс» (код ЄДРПОУ 38915140) 50 000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді касаційної інстанції. 
3. Доручити Господарського суду міста Києва видати відповідний наказ.
Додаткова постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. В. Случ

Судді Н. О. Волковицька

С. К. Могил