г	Справа № 187/558/26   Провадження №1-кп/0187/82/26	

ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙСУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2026 року смт. Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючої судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 12024041520000286 від 22 липня 2024 року відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Зарафшан Республіки Узбекистан, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, не працює, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: 
АДРЕСА_2 , 
в порядку ст. 89 КК України не судимого,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, 
передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, 

В С Т А Н О В И В
21 липня 2024 року, близько 16 год., водій ОСОБА_5 , маючи посвідчення водія НОМЕР_1 від 19.08.2016 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (1,78 %о - в крові, 2,35 %о - в сечі), чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку та координувати свої дії, керуючи технічно справним автомобілем «OPEL ZAFIRA» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить останньому, за сонячної погоди, здійснював рух за межами населеного пункту с. Куліші Петриківської ОТГ Дніпровського району Дніпропетровської області, по смузі свого руху проїзної частини автодороги Т - 0412, в напрямку м. Кам`янське Дніпропетровської області.
Під час руху по проїзній частині дороги Т - 0412, допустивши злочинну недбалість та не виконавши покладені на нього обов`язки як на водія, грубо порушуючи Правила дорожнього руху України, не діючи таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, при відсутності зовнішніх факторів, які б змушували його порушувати ті або інші вимоги Правил дорожнього руху України, маючи об`єктивну можливість виявити транспортні засоби, що рухалися в зустрічному йому напрямку, не переконавшись в безпеці подальшого руху та що його дії не створять перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, приблизно о 16 годині 21 липня 2024 року змінив напрямок свого руху ліворуч із виїздом на смугу зустрічного руху, де у зустрічному напрямку рухався автомобіль марки «ЗАЗ TF699P», реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В результаті чого сталось зіткнення передньою правою частиною автомобіля «OPEL ZAFIRA» із передньою правою частиною зустрічного автомобіля «ЗАЗ TF699P», який рухався в правій смузі автодороги Т - 0412, у напрямку с. Шульгівка Петриківської ОТГ Дніпровського району Дніпропетровської області.
Своїми діями ОСОБА_5 грубо порушив вимоги п. 10.1. Правил дорожнього руху України, де зазначено:
п. 10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».
Порушення водієм ОСОБА_5 вимог п. 10.1. Правил дорожнього руху України знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди - зіткненням транспортних засобів.
Невиконання водієм ОСОБА_5 п. 10.1. Правил дорожнього руху і України призвело до настання даної дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої:
- пасажиру автомобіля «ЗАЗ TF699P» реєстраційний номер НОМЕР_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: тупої травми правої нижньої кінцівки з закритим надмищелковим уламковим переломом правої стегнової кістки, садна по зовнішній поверхні правого колінного суглобу , саден в області таза та грудної клітини.
Виявлені тілесні ушкодження виникли від дії тупого твердого предмету (предметів) або при ударі об такий такі і могли виникнути в умовах дорожньо- транспортної події при ударі об виступаючі частини та деталі салону автомобіля на що вказує характер та локалізація виявлених ушкоджень.
За своїм характером виявлені у нього тілесні ушкодження відносяться до СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості, що зумовлює тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), на підставі пункту 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року, № 6 - термін зрощення кісткової тканини понад 21 -ну добу.
Дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 1 ст. 286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
11червня 2026 року між та потерпілим ОСОБА_9  та обвинуваченим ОСОБА_5 з одного боку в присутності захисника ОСОБА_4 була укладена угода про примирення, відповідно до якої обвинувачений  ОСОБА_5  повністю та беззастережно визнав свою вину у вчиненому ним кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1ст. 286-1 КК України, визнав фактичні обставини кримінального правопорушення. 
У вказаній угоді сторони узгодили покарання обвинуваченому  ОСОБА_5  за ч. 1 ст. 286-1 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки. Шкода потерпілому повністю відшкодована, що підтверджується його заявою від 04.06.2026 року (а.с. 41).
Також в угоді зазначені наслідки укладення та затвердження угоди сторонами кримінального провадження, а саме для обвинуваченого обмеження права на оскарження вироку відповідно до положень ст. ст. 394 та 424 КПК України та відмова від здійснення прав, передбачених пунктом 1 ч. 4 ст. 474 КПК України. Для потерпілого  ОСОБА_8  обмеження права оскарження вироку відповідно до ст. ст. 394 та 424 КПК України з позбавленням права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди.
У судовому засіданні обвинувачений  ОСОБА_5  пояснив, що цілком розуміє свої права та наслідки укладення угоди, що передбачені ч. 5 ст. 474, ст. 473 КПК України, які були роз`яснені йому судом під час судового засідання.
Також у судовому засіданні обвинувачений  ОСОБА_5  погодився в повному обсязі з обставинами кримінального правопорушення, повністю визнав свою вину у скоєнні вказаного кримінального правопорушення та надав судові згоду на призначення узгодженого покарання.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4  просив затвердити угоду про примирення, укладену між потерпілим в справі та обвинуваченим, та признати узгоджену ними міру покарання.
Потерпілий  ОСОБА_8  надав до суду заяву про затвердження угоди про примирення із ОСОБА_5 від 11.06.2026 року в якій зазначив, що будь-яких претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, матеріалі збитки йому відшкодовані в повному обсязі, цивільного позову заявляти не буде, просив розглядати справу у його відсутності 
На підставі письмових пояснень потерпілого, а також обвинуваченого суд установив, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Прокурор у судовому засіданні не заперечувала щодо затвердження угоди про примирення, поклалась на розсуд суду.
Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши умови укладення угоди про примирення, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши в сторін угоди повне розуміння ними процесуальних прав, добровільності укладення, та відсутності обставин, які примусили їх укласти угоду, характеру висунутого 
ОСОБА_5  обвинувачення, виду і розміру покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про примирення, суд дійшов висновку про те, що у даному кримінальному провадженні можливо затвердити надану угоду про примирення, з огляду на наступне:
Судом встановлено, що обвинувачений  ОСОБА_5  повністю розуміє свої права, визначені в ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення щодо якого він визнав себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, що будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди.
Також суд переконався, що укладення сторонами угоди про примирення є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 469 КПК України за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Під час перевірки угоди встановлено її відповідність вимогам КПК України, що закріплені в ст. 471 цього Кодексу, можливість виконання обвинуваченим узятих на себе зобов`язань. Умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.
З наданих матеріалів кримінального провадження вбачається, що дії обвинуваченого  ОСОБА_5  вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Вказане кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого  ОСОБА_5  відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено, обставинами, які пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданої шкоди потерпілому.
Так, згідно зі ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в загальній частині цього Кодексу.
Таким чином суд враховуючи дані про особу винного, який повністю визнав свою вину, в порядку ст. 89 КК України не судимий, що вказує на те, що він не є особою, небезпечною для суспільства, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку в лікаря нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, що наявність обставин, які пом`якшують покарання  ОСОБА_5  зокрема, щире каяття (зокрема повністю усвідомив наслідки свого діяння, настання яких не бажав, зробив для себе відповідні висновки, повністю відшкодував заподіяну потерпілому шкоду), активне сприяння розкриттю злочину, а також думку потерпілого, щодо призначення йому штрафу із позбавлення права керування транспортними засобами і не має жодних претензій до нього. Вищенаведені пом`якшуючі обставини є такими, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого  ОСОБА_5  злочину.
В судовому засіданні обвинувачений ствердив про фінансову можливість сплати штрафу у разі призначення даного виду покарання.
З огляду на викладене, дані обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, і з урахуванням особи обвинуваченого та, виходячи із положень ст. ст. 50, 65 КК України, дають підстави прийти до висновку щодо можливості і, на думку суду, необхідності, застосування положень ст. 69 КК України призначення обвинуваченому покарання, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 1 ст. 286-1КК України, у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на три роки.
Суд вважає, що саме таке покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді штрафу, відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами, адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.
Саме таке покарання, на переконання суду цілком відповідає тяжкості, обставинам вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, відповідає цілям покарання.
Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
На підставі вищевикладеного, суд доходить висновку про можливість затвердження угоди про примирення, та призначення  ОСОБА_5  узгодженої сторонами міри покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. Шкода потерпілому повністю відшкодована.
Процесуальні витрати за проведення: судової експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/104-24/31073-ІТ від 13.08.2024 року в розмірі 3029,12 грн; судової експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/104-24/31076-ІТ від 16.08.2024 року в розмірі 3029,12 грн; судової транспортно-трасологічної експертизи № СЕ-19/104-24/31114-ІТ від 04.09.2024 року в розмірі 3029,12 грн; судової авто-технічної експертизи № СЕ-19/104-25/43200-ІТ від 07.11.2025 року в розмірі 3565,60 грн, а всього: 12652,96 грн необхідно стягнути із ОСОБА_5  на користь держави.
Арешти, накладені на майно згідно з ухвалами слідчого судді від 23.07.2024 року підлягають скасуванню.
Речові докази: автомобіль, марки «OPEL ZAFIRA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску, сірого кольору, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_5 , та автомобіль, марки «ЗАЗ TF699P», реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2007 року випуску, сірого кольору, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 належить ОСОБА_7 , необхідно повернути власникам, відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 314, 370, 373, 374, 475 КПК України,
У Х В А Л И В
Затвердити угоду про примирення між потерпілим та обвинуваченим від 22 червня 2026 року, що укладена між потерпілим ОСОБА_9 та обвинуваченим  ОСОБА_5 , в присутності захисника ОСОБА_4 , з іншого боку.
ОСОБА_6  визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням ч. 1 статті 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 3000 (трьох) тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на 3 (три) роки.
Стягнути з ОСОБА_5 процесуальні витрати за проведення: судової експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/104-24/31073-ІТ від 13.08.2024 року в розмірі 3029,12 грн; судової експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/104-24/31076-ІТ від 16.08.2024 року в розмірі 3029,12 грн; судової транспортно-трасологічної експертизи № СЕ-19/104-24/31114-ІТ від 04.09.2024 року в розмірі 3029,12 грн; судової авто-технічної експертизи № СЕ-19/104-25/43200-ІТ від 07.11.2025 року в розмірі 3565,60 грн, а всього: 12652,96 грн (дванадцять тисяч шістсот п`ятдесят дві грн 96 коп.) на користь держави.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 23.07.2024 року на автомобіль, марки «OPEL ZAFIRA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску, сірого кольору, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_5 .
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 23.07.2024 року на автомобіль, марки «ЗАЗ TF699P», реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2007 року випуску, сірого кольору, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 належить ОСОБА_7 .
Речові докази: автомобіль, марки «OPEL ZAFIRA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску, сірого кольору, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_5 , повернути власнику – ОСОБА_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;
автомобіль, марки «ЗАЗ TF699P» реєстраційний номер НОМЕР_6 , 2007 року випуску, сірого кольору, який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 належить ОСОБА_7 , повернути власнику ОСОБА_7 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з моменту проголошення вироку.

Суддя: 		ОСОБА_1