Справа № 405/4252/25
2/405/1308/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2026 Подільський районний суд міста Кропивницького в складі: 
головуючого судді - Волоткевича А.В., 
секретар судового засідання – Бобко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницький в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення, - 
ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 100 000,00 грн відшкодування моральної шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення. 
В обґрунтування позовної заяви зазначив, що він є потерпілим внаслідок вчиненого відносно нього кримінального правопорушення 02.02.2019 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які вчинили хуліганські дії, під час яких позивачу (на час вчинення відносно нього кримінального правопорушення він був неповнолітнім), спричинили тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, підшкірної гематоми потиличної ділянки, множинних саден обличчя. В результаті спричинення йому тілесних ушкоджень, з вини ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 внаслідок вчинення хуліганства вказаними особами, йому заподіяна моральна шкода, що пов`язана з вчиненим кримінальним правопорушенням ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 .
Ухвалою судді від 17.09.2025 позовну заяву залишено без руху.
25.09.2025 до суду від позивача надійшла заява на усунення недоліків позову.
Ухвалою судді від 02.10.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 17.02.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Відповідачем до суду відзив на позовну заяву не подано.
Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Сторони та їх представники участі в судовому засіданні не брали, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомленні належним чином.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно з ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27.01.2025 у справі № 405/3326/20, 1-кп/405/133/20 ОСОБА_2 02 лютого 2019 року, точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, вступив в злочинну змову з ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мешканцями м. Кропивницького, з метою вчинення хуліганських дій.
Того ж дня близько 18:00 год. ОСОБА_5 , спільно з ОСОБА_2 , перебуваючи в м. Кропивницький по вул. Шевченка, 36 поряд з «Дитячою міською поліклінікою № 1», помітили там неповнолітнього потерпілого ОСОБА_1 .
В цей момент у ОСОБА_5 виник умисел спрямований на порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю відносно потерпілого, та під приводом отримання від останнього цигарок та бутербродів, спровокували конфлікт.
В результаті чого до ОСОБА_5 приєдналися ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , яких він покликав для вчинення злочинного наміру. Перебуваючи поряд з «Дитячою міською поліклінікою № 1» по АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , грубо порушуючи громадський порядок, нехтуючи тим, що перебувають у громадському місці та біля місця вчинення кримінального правопорушення, де знаходяться сторонні люди, при цьому виражаючи свою зверхність до оточуючих, зневагу до загальноприйнятих у суспільстві норм і правил поведінки в громадському місці, з мотивів явної неповаги до суспільства, виявляючи особливу зухвалість, умисно завдали руками та ногами хаотичні удари по тілу та голові неповнолітнього потерпілого ОСОБА_1 , тим самим нанісши тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно - мозкової травми: струсу головного мозку, підшкірної гематоми потиличної ділянки, множинних саден обличчя, які, згідно висновку судово-медичної експертизи № 170 від 11.04.2019 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
В подальшому протиправні дії ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які уперто не бажали припиняти злочинні дії, були припинені, у зв`язку з тим, що неповнолітній потерпілий ОСОБА_1 втік з місця вчинення кримінального правопорушення.
Після чого ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення також зникли.
Дії неповнолітнього ОСОБА_2 кваліфіковані як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, за ч.2 ст.296 КК України.
Під час судового розгляду законним представником неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_2 – ОСОБА_6 та захисником ОСОБА_7 заявлено клопотання, у якому вони просили звільнити обвинуваченого неповнолітнього ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.296 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. 
Цивільний позов у кримінальному провадженні потерпілого ОСОБА_1 в частині стягнення із неповнолітнього ОСОБА_2 та його законного представника ОСОБА_6 моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням підлягає залишенню без розгляду, з роз`ясненням позивачам, що це не позбавляє їх права на звернення до суду за захистом порушеного права в порядку цивільного судочинства.
Вказаною ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27.01.2025 у справі № 405/3326/20, 1-кп/405/133/20 клопотання законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_2 – ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 – задоволено. Звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Провадження по кримінальному провадженню, внесене 03.02.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019120020000873 в частині обвинувачення неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч.2 ст.296 КК України, - закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.
Вказані обставини і стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду. 
Розглядаючи спір по суті, суд враховує таке.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини 2 статті 11 ЦК України).
Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну.
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).
Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1179 ЦК України, неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяті років) відповідає за завдану нею шкоду самостійне на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. 
Згідно з ч. 1 ст. 1182 ЦК України, шкода, завдана спільними діям: кількох неповнолітніх осіб, відшкодовується ними у частці, яка визначається з домовленістю між ними або за рішенням суду.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (постанова Верховного Суду від 16 червня 2022 року у справі № 569/20510/19).
Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі №216/3521/16-ц).
У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2020 року у справі №372/2085/16-ц зазначено, що: «під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню за наявності у діях особи, яка заподіяла таку шкоду складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, встановлення факту протиправної поведінки такої особи, наявності причинного зв`язку між ними та вини заподіювача шкоди».
По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц).
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20).
Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19).
Аналіз положень ст.ст.11, 23 та 1167 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
Судом встановлено, в рішенні суду вище встановлено, що позивач є потерпілим внаслідок вчиненого стосовно нього відповідачем кримінального правопорушення. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27.01.2025 у справі № 405/3326/20, 1-кп/405/133/20 дії неповнолітнього ОСОБА_2 кваліфіковані як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, за ч.2 ст.296 КК України. Також вказаною ухвалою суду клопотання законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_2 – ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 – задоволено. Звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Провадження по кримінальному провадженню, внесене 03.02.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019120020000873 в частині обвинувачення неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч.2 ст.296 КК України, - закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.
Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Статтею 284 КПК України передбачено вичерпний перелік підстав для закриття кримінального провадження.
Всі підстави закриття кримінального провадження поділяються на реабілітуючі та нереабілітуючі.
До реабілітуючих належать лише три підстави: встановлено відсутність події кримінального правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати.
Зокрема, до нереабілітуючих підстав закриття кримінального провадження належить звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 у справі №398/571/15ц зазначив, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, в контексті розглядуваного правового інституту, не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинуватою у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінальнокараного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими.
У постанові Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі № 346/4425/18 (провадження № 61-7008св21) зроблено висновок про те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України є нереабілітуючими обставинами, тому відповідач повинен відшкодувати позивачу заподіяну з його вини шкоду.
Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2023 року в справі № 367/6377/17 (провадження № 61-975св23).
Отже, кримінальне провадження щодо відповідача закрито не з причин відсутності події або складу злочину, а саме у зв`язку із закінченням строків давності, які є нереабілітуючими обставинами, тому звільнення від кримінальної відповідальності за статтею 49 КК України і не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду.
Крім того, за частиною шостою статті 82 ЦПК України, не лише вирок, але і ухвала про закриття кримінального провадження із звільненням від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду у цивільному провадженні виключно в питаннях, чи мало місце діяння (кримінальне правопорушення) та чи вчинене воно цією особою.
Відповідно до частини третьої статті 285 КПК України обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати про закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку.
Відповідач, у разі незгоди з підставою закриття кримінального провадження щодо нього згідно з ухвалою суду від 27.01.2025 у кримінальному провадженні - у зв`язку із закінченням строків давності, які є нереабілітуючими обставинами, був вправі заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави і наполягати на своєму повному виправданні (реабілітації). Відповідач не був позбавлений права оскарження вказаної ухвали суду з таких же підстав. Однак докази цього у справі відсутні.
Подання клопотання про закриття кримінального провадження за закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності є правом обвинуваченого, однак це не спростовує нереабілітуючий характер відповідної підстави звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Виправдувального вироку у кримінальному провадженні немає, а закриття справи у зв`язку з закінченням строку давності не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Така позиція узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 455/229/17, 27 травня 2021 року у справі № 577/977/19.
Верховний Суд у постанові від 27 лютого 2019 року у справі №755/2545/15-ц (провадження № 61-47866св18 вказав, що аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14, підстав відступити від якого Верховний Суд не встановив.
В обґрунтування розміру заявленої до стягнення моральної шкоди позивач, зокрема, зазначає, що внаслідок вчинення злочинних дій ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , крім завдання йому фізичної шкоди, неправомірними суспільно-небезпечними діями відповідачів, позивачу завдано моральну шкоду, що негативно вплинуло на зміну у його житті. Так, негативні зміни виразилися у щоденних думках та спогадах про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативного переживання та спогад, настороги, тривоги, емоційної та тілесної реакції при згадуванні; важкості виконання повсякденних обов`язків, фіксованості уваги на даній проблемі, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, порушення сну, неприємних сновидіннях, емоційної напруги, нервозності, почуття образи, обурення, приниженої гідності; побоювання щодо майбутнього стану здоров`я. Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання його життєвого часу (на лікування, проведення правових заходів тощо), обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних ресурсів. Крім того порушені його актуальні життєві плани, погіршені можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив і трудових планів, нової продуктивної самореалізації. Він планував навчатися у військовій академії м. Одеси та протягом 6 років готувався до вступу до академії. Задля досягнення своєї мети у період з 2016 року по лютий 2019 року він займався фізичною підготовкою у гуртку військово-патріотичного та спортивного спрямування «ПАТРІОТ» та займався військово-спортивною підготовкою; стрілецькою підготовкою; медичною підготовкою за напрямком надання першої допомоги під час ведення бою, у екстремальній ситуації, що пов`язана із загрозою життю; із захисту та нападу без зброї та зі зброєю. За результатами змагань «Кращий з найкращих», йому як фіналісту вказаних змагань, Всеукраїнською громадською організацію «Федерація військово-спортивного хортингу України» Центру оперативної тактичної підготовки «Цитадель» видано диплом, який підтверджує складання нормативів з військово-тактичних видів спорту у період 2018-2019. Взагалі він жив мрією навчатися у військовій академії та проходити військову службу в офіцерському званні. Але враховуючи те, що він переніс черепно-мозкову травму, він за станом здоров`я позбавлений можливості навчатися в учбових закладах та отримати за фахом професію пов`язану з військовою службою.
В той же час, матеріали справи не містять доказів наявності у позивача стійкої втрати працездатності та наявність в нього ступеня обмеження його життєдіяльності внаслідок нанесення йому легких тілесних ушкоджень відповідачем. 
Твердження позивача про наявність в нього постійних головних болей, носових кровотеч, а також порушення психоемоційного стану не підтверджені належними доказами, як то медичними документами та висновками психолога тощо. Натомість в матеріалах справи наявний лише один епікриз про лікування позивача в умовах Кіровоградській обласній дитячій лікарні з 02.02.2019 до 22.02.2019. 
Суд також констатує відсутність у справі доказів звернення позивача до військової академії м. Одеси з метою навчання у вказаному закладі та доказів відмови вказаного закладу у наданні йому навчальних послуг з підстав невідповідності стану його здоров`я. 
Визначаючи розмір відшкодування, суд керується принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.
В рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі» зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які зіткнулися з проблемами можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.
Встановивши, що неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральні страждання, глибину та тривалість душевних страждань, яких він зазнав внаслідок нанесення йому тілесних ушкоджень, суд, з урахуванням засад розумності і справедливості, дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України  судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
В той же час, згідно з ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. 
Враховуючи, що моральна шкода нанесена позивачу внаслідок неправомірних дій відповідача, судовий збір підлягає покладенню на відповідача повністю.
Керуючись статтями 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн та 1 211,20 грн судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ;
- відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя Подільського районного
суду міста Кропивницького     А. В. Волоткевич