Справа №: 398/1171/26	

провадження №: 2/398/2263/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
Іменем України 

"04" травня 2026 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Орловського В.В., з участю секретаря судового засідання Харіної Д.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІДЖИ ФІНАНС", представник позивача Романенко Михайло Едуардович, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

встановив:

Стислий виклад позиції позивача
Товариство з обмеженою відповідальністю "ДІДЖИ ФІНАНС" 04 березня 2026 року звернулося до суду через систему «Електронний суд» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 34 006,16 грн та судових витрат, що складаються із судового збору в розмірі 2 662,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.12.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 200396494. Відповідачка взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на момент подання позову становить 34 006,16 грн. Ця сума складається з: 8 526,58 грн — заборгованості за тілом кредиту; 17 460,44 грн — заборгованості за відсотками; 5 682,44 грн — інфляційних втрат; 2 336,70 грн — 3% річних. 20 липня 2020 року за результатами публічних торгів між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено договір № 7_БМ про відступлення прав вимоги, за яким позивач набув право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 березня 2026 року відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 30 квітня 2026 року.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. У позовній заяві представник позивача просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та зазначив, що у разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.
Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася. Про дату, час і місце розгляду справи вона повідомлена належним чином шляхом надсилання судової повістки рекомендованим поштовим відправленням за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. Поштове відправлення із судовою повісткою повернулося до суду з розпискою про вручення 01.04.2026. Відповідачка не подала до суду відзиву на позовну заяву, інших заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи.
Оскільки відповідачка, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явилася без повідомлення причин, відзив не подала, та представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд, керуючись нормами статей 280-281 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд цієї справи
Оскільки у судове засідання не з`явилися усі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК у зв`язку з неявкою всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписав рішення без його проголошення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК датою ухвалення рішення зазначена дата складення повного судового рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Укладення кредитного договору, його умови та видача коштів
Судом встановлено, що 02 грудня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 200396494. Договір було укладено у письмовій формі шляхом підписання відповідачкою Заяви (оферти) № 200396494.
Відповідно до умов вказаної Заяви (оферти), відповідачка просила відкрити на її ім`я поточний рахунок у гривні, випустити платіжну картку та встановити кредитний ліміт, в межах якого вона має право здійснювати операції за рахунок наданого банком кредиту.
Згідно з умовами кредитування, процентна ставка за користування кредитом була встановлена у розмірі 60% річних, яка нараховується на залишок заборгованості. Відповідачка підписала Умовами кредитування і Тарифами банку, а отже була ознайомлена та погодилася з ними.
На виконання умов договору банк відкрив відповідачці рахунок № НОМЕР_1 та видав платіжну картку № НОМЕР_2 , що беззаперечно підтверджується власноруч підписаною ОСОБА_1 . Розпискою про отримання платіжної картки та/або ПІН-коду від 01.12.2015 року.
Первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, надавши відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах встановленого ліміту. Фактичне використання відповідачкою кредитних коштів підтверджується наданими позивачем виписками з рахунків ОСОБА_1 , у яких зафіксовано рух коштів, нарахування відсотків, часткових оплат та стан заборгованості.

Порушення зобов`язання та розмір заборгованості
Згідно з наданими позивачем банківськими виписками з рахунків відповідачки та розрахунком заборгованості, ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконувала неналежним чином, здійснюючи погашення лише частково. Згідно з розрахунком позивача, внаслідок неналежного виконання умов договору та з урахуванням здійснених платежів, станом на момент подання позову утворилася заборгованість, загальна сума якої становить 34 006,16 грн. Відповідно до матеріалів позовної заяви, ця сума складається із:
заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) — 8 526,58 грн;
заборгованості за відсотками — 17 460,44 грн;
3 % річних — 2 336,70 грн;
інфляційних втрат — 5 682,44 грн.

Перехід права вимоги
20 липня 2020 року за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-06-09-000032-b від 15.06.2020 року, між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено Договір № 7_БМ про відступлення прав вимоги. Відповідно до п. 1 цього Договору банк відступив новому кредитору належні йому права вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься у відповідному реєстрі.
Перехід до позивача права грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором № 200396494 від 02.12.2015 року підтверджується Витягом з додатку № 1 (Реєстру) до Договору № 7_БМ від 20.07.2020 року. Згідно із цим Витягом сума відступленої заборгованості за тілом кредиту становить 8 526,58 грн, а заборгованість за відсотками — 17 460,44 грн. Виконання позивачем своїх зобов`язань щодо оплати придбаного кредитного портфеля за вказаним договором підтверджується платіжною інструкцією № 25 від 09.07.2020 року.
Суд також бере до уваги обставини, встановлені постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 року у справі № 910/11298/16. Вказаним судовим рішенням було застосовано наслідки нікчемності попереднього договору факторингу від 19.05.2016 № 1905, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ФК «Плеяда», а також визнано недійсним наступний договір факторингу від 20.05.2016 № 1, укладений між ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор». Суд визнав відсутніми у ТОВ «ФК «Фагор» будь-які майнові права вимоги до боржників банку та зобов`язав ТОВ «ФК «Фагор» передати ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» оригінали кредитних справ, що підтверджує правомірність набуття позивачем статусу належного кредитора.

Норми права, які застосував суд
За приписами ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Мотивована оцінка і висновки суду
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Суд встановив, що між первісним кредитором ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачкою ОСОБА_1 виникли цивільно-правові відносини на підставі кредитного договору № 200396494 від 02.12.2015 року. Відповідачка була обізнана з умовами кредитування та погодилася з ними, про що свідчить її власноручний підпис на Заяві-оферті, довідці про умови кредитування і тарифах банку. Відповідачка, порушуючи умови кредитного договору та вимоги ст. 526, 1054 ЦК України, взяті на себе зобов`язання щодо повного та своєчасного повернення коштів не виконала. На підставі договору відступлення права вимоги усі права кредитора за вказаним договором перейшли до позивача ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС».
Згідно з наданим позивачем розрахунком, загальний розмір заборгованості відповідача становить 34 006,16 грн, з яких: заборгованість за кредитом (тілом) — 8 526,58 грн; заборгованість за відсотками — 17 460,44 грн; 3% річних — 2 336,70 грн; інфляційні втрати — 5 682,44 грн.
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачка ОСОБА_1 не скористалася своїм процесуальним правом подати відзив на позовну заяву, не надала власного контррозрахунку заборгованості чи доказів повного погашення боргу, і не клопотала про призначення судово-бухгалтерської експертизи для перевірки нарахувань на підставі наданих банком виписок, аналіз яких через великий обсяг (686 сторінок) та використання бухгалтерської термінології потребує використання спеціальних знань. За таких обставин суд перевірив наданий позивачем розрахунок заборгованості та виписки, визнає їх належними, допустимими і достатнім доказами видачі кредиту та виникнення заборгованості.
Оцінюючи позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає, що нарахування позивачем цих сум є правомірним заходом цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов`язання згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України. Як вбачається з розрахунку, таке нарахування зупинено позивачем 23.02.2022 року, тобто до введення в Україні воєнного стану. Відтак, заявлені суми 3% річних у розмірі 2 336,70 грн та інфляційних втрат у розмірі 5 682,44 грн підлягають стягненню згідно з наданим позивачем розрахунком. Заперечень щодо правильності розрахунку відповідач не подала.
Щодо питання позовної давності, про поновлення якої позивач зазначав у тексті позовної заяви. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Оскільки відповідачка не брала участі у судових засіданнях та не подавала до суду відповідної заяви про застосування наслідків спливу строків позовної давності, у суду відсутні правові підстави для її застосування з власної ініціативи.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 34 006,16 грн є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають повному задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат
Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 662,40 грн.
Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, то суд дійшов таких висновків.
На підтвердження витрат на правову допомогу позивач надав Договір про надання правової допомоги № 26 від 15.02.2024 року, Додаткову угоду до нього від тієї ж дати, ордер адвоката та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, Детальний опис робіт (наданих послуг) та Акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 09.01.2026 року. Відповідно до цих документів позивачу Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» надано послуги професійної правничої допомоги (складання позовної заяви з додатками) на загальну суму 7 000,00 грн.
Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Частинами 3, 4 статті 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі №905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Також Верховний Суд у справі №873/212/21 дійшов висновку про те, що суд може зменшити розмір указаних витрат, коли відображена у відповідних доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та є неспівмірною з обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.
Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 19 січня 2023 року у справі №345/136/18, від 22 березня 2023 року у справі № 758/6113/19 суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд вважає, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Верховний Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited" проти України», заява № 19336/04).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Керуючись критеріями обґрунтованості та співмірності судових витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, а саме те, що заборгованість виникла за договором споживчого кредитування, беручи до уваги що ця справа є малозначною, розглядається в порядку спрощеного провадження, позовна заява є типовою для адвоката, суд визнає обґрунтованим стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 5000 гривень. 
Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 158, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

вирішив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІДЖИ ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором — задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІДЖИ ФІНАНС" заборгованість за кредитним договором № 200396494 від 02.12.2015 року в загальному розмірі 34 006 (тридцять чотири тисячі шість) гривень 16 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІДЖИ ФІНАНС" судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю “ДІДЖИ ФІНАНС”, код ЄДРПОУ 42649746, місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8. 
відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 . 
Повне рішення складено 4 травня 2026 року.

Суддя        В.В. Орловський