Справа № 344/5975/26 
Провадження № 2-а/344/77/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.
секретаря Устинської Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник – адвокат Остап`юк Михайло Петрович до ОСОБА_2 , Головного управління національної поліції у Львівській області про скасування постанови, стягнення судових витрат,- 

В С Т А Н О В И В: 

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник – адвокат Остап`юк Михайло Петрович звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 , Головного управління національної поліції у Львівській області про скасування постанови, стягнення судових витрат, в якому просить суд: 
- постанову про адміністративне правопорушення серії ЕНА №6844497 від 16.03.2026 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 гривень - скасувати.
- стягнути на користь позивача з відповідача витрати по сплаті судового збору.
Позив мотивує тим, що 16 березня 2026 року відносно ОСОБА_1 сержантом поліції м. Жидачів Стрийського районного управління поліції ГУНП в Львівської області Андрейків Василем Миколайовичем винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, за те, що цього ж дня, о 11 год. 55 хв. в селищі Дем`янка – Наддністрянська, дорога Р-84, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «TOYOTA LEND CRUISER», д.н.з. НОМЕР_1 , не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідно напряму при повороті чим порушив п.9.2.«б» ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП. Даною постановою на Позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.
Вважає, що в даному випадку ОСОБА_1 не порушено вимог п. 9.2.б Правил дорожнього руху України. Інспектором поліції в оскаржуваній постанові не наведено жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували порушенням позивачем вимог пункту 9.2 «б» ПДР України, а також не зазначено обставин, за яких виникав би обов`язок подачі відповідного сигналу. 
Як вбачається з оспорюваної постанови, в п.7 не зазначено жодного доказу, яким зафіксовано правопорушення ПДР. Так само, як і не вказано засобів/приладів відеофіксації. Позивач не порушив п.9.2 «б» ПДР України. ОСОБА_1 здійснив вказаний маневр подавши сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, чим не порушив п. 9.2 «б» ПДР Порушення попереджувальних сигналів перед перестроюванням, поворотом, розворотом, а відповідно Позивач не вчинив будь-якого порушення правил дорожнього руху, у т.ч. передбаченого підпунктом «б» пункту 9.2. ПДР України. 
При цьому, позивач вказав інспектору, що він не порушував правил ПДР, подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідно напряму при повороті, однак інспектор на його заперечення не зважив, та вказав, що останній його не вмикав. Відповідно п. 9.2 «б» ПДР України встановлено, що неподання сигналу світловим покажчиком повороту перед перестроюванням, поворотом або розворотом) кваліфікується за ч. 2 ст. 122 КУпАП (а.с.1-10). 
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30.03.2026 року відкрито провадження у справі (а.с.18).
13.04.2026 року представником відповідача подано відзив на позов, у задоволенні позову просить відмовити у зв`язку з безпідставністю. Зазначає, що доводи позивача не відповідають дійсності, адже поліцейський чітко спостерігав факт допущення позивачем порушення вимог ПДР, а тому, як посадова особа зобов`язаний був відреагувати на факт вчинення правопорушення, що і було зроблено, шляхом зупинення транспортного засобу під керуванням позивача.
Позивач здійснив зупинку свого транспортного засобу, поліцейський представився, пояснив правопорушнику причину зупинки та почав з`ясовувати всі необхідні обставини для початку розгляду справи по суті. Як вбачається із відеоматеріалів, позивач погодився із даним правопорушенням, та оплатив штраф 16.03.2026 року (а.с.26-28).
28.04.2026 року представник позивача подав відповідь на відзив, зазначає, що у поданому відзиві відповідач посилається на відеозапис з нагрудних камер поліцейських, як на докази вчинення адміністративного правопорушення. Однак такі доводи є необґрунтованими, а подані матеріали — недостатніми та недопустимими для підтвердження вини позивача. 
У матеріалах справи (в постанові) відсутня інформація про технічний засіб який би доводив факт вчинення адміністративного правопорушення. Відповідачем не надано відеозапису, яким було зафіксоване вчинення нібито правопорушення, його обставини та дії позивача. Фактично надані матеріали не містять безпосередньої фіксації складу адміністративного правопорушення, а отже не можуть підтверджувати правопорушення.
Доводи у відзиві, що позивач погодився і сплатив штраф не спростовують незаконність винесеної постанови. Позивач не визнав правопорушення, а просив надати докази фото або відеофіксації ймовірного правопорушення.
Щодо аргументу патрульної поліції про оплату штрафу, то дійсно штраф сплачений, однак тільки через те, що згідно діючого законодавства оскарження постанови не зупиняє її дію, і може мати наслідком подвійне стягнення штрафу, а також обмеження пересування транспортним засобом через арешт рухомого майна. А тому, тільки з цих мотивів позивач сплатив штраф свідомо, при цьому із позову однозначно вбачається, що він не визнає правопорушення.
Позивач подав заву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить задоволити у повному обсязі.
Представник відповідача подала заяву про розгляд справи без участі представника ГУНП у Львівській області, та врахувати поданий відзив на позов.
Згідно ч.1 ст.205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що між сторонами виник публічно-правовий спір щодо правомірності накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Як вбачається з постанови поліцейського відділення поліції №1 (м. Жидачів) Стрийського районного управління поліції ГУНП в Львівській області сержанта поліції Андрейків Василя Миколайовича, серії ЕНА №6844497 від 16.03.2026 року, ОСОБА_1 , 16.03.2026 11:55:42 с. Дем`янка – Наддністрянська дорога Р-84 водій керуючи ТЗ не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті чим порушив п.9.2.б.ПДР – Порушення попереджувальних сигналів перед перестроюванням, поворотом, розворотом, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в розмірі 510 грн. штрафу (а.с.13).
Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Ст. 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.
Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний, зокрема з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до п. 9.2.б. Правил дорожнього руху України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.
Відповідно до п. 9.4 ПДР України, подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху.
Маневрування (маневр) - початок руху, перестроювання транспортного засобу в русі з однієї смуги на іншу, поворот праворуч чи ліворуч, розворот, з`їзд з проїзної частини, рух заднім ходом (пункт 1.10 ПДР України).
Отже, обов`язок щодо подання сигналів світлового покажчика повороту не ставиться у залежність від наявності чи відсутності дорожніх знаків перед поворотом. Під будь-якою зміною напрямку руху слід розуміти маневр, пов`язаний з незначною зміною напрямку руху по відношенню до повздовжньої осі проїзної частини дороги, яким є поворот праворуч чи ліворуч.
Відповідно ч.2 ст.122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до ст. 245 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності; завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Водночас, ст. 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Також, за ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», полiцiя може застосовувати такi превентивнi заходи, окрім іншого, перевiрка документiв особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технiчних приладiв i технiчних засобiв, що мають функцiї фото- i кiнозйомки, вiдеозапису, засобiв фото- i кiнозйомки, вiдеозапису.
Слід вказати про те, що сама по собі постанова про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».
Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.
На можливість застосування принципу презумпції невинуватості у справах про адміністративні правопорушення звернув увагу Конституційний Суд України в рішенні від 22.12.2010 №23-рп/2010 «справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху». Зокрема в силу дії вказаного конституційного принципу всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно ч. 2 ст. 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 76 КАС).
За приписами ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, вказаного в оскаржуваній постанові, представником відповідача до відзиву на позовну заяву долучено оптичний носій інформації на якому зафіксовано процес розгляду справи про адміністративне правопорушення та складання постанови, які було досліджено судом у судовому засіданні. Однак, наданий відповідачем відеозапис не містить фіксації вчинення адміністративного правопорушення.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Щодо твердження сторони відповідача, що позивачем визнано факт вчинення адміністративного правопорушення, оскільки сплачено штраф, варто зазначити наступне.
Верховний Суд у справі №757/2757/16-а (К/9901/6713/18) дійшов висновку, що підпис на постанові у справі про адміністративне правопорушення та сплата штрафу не означає згоду позивача з тим, що він вчинив адміністративне правопорушення. Такий висновок суперечить положенням ст.71 КАС України щодо обов`язку саме відповідача доводити правомірність свого рішення.
Суд враховує, що практика ЄСПЛ вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» п. 43).
В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів:(п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05;п,53 Рішення ЄСПЛ у справі «ОСОБА_3 проти України» від 15.10.2010 р., заява №38683/06; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).
В свою чергу відповідачем не надано достатніх та переконливих доказів на спростування доводів позивача та його представника, не доведено правомірність прийнятого рішення з приводу складання постанови про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу. А тому, враховуючи конкретні встановлені обставини у даній справі, суд дійшов висновку про необхідність скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн. по справі про адміністративне правопорушення, відповідно позовна заява підлягає задоволенню.
Відповідно ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності скасовує рішення суб`єкта владних повноважень і закриває справу про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.
Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України слід стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 665 грн. 60 коп. 
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.5,6,7,9,77,229,241-247,268,271,286 КАС України,- 
В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник – адвокат Остап`юк Михайло Петрович до ОСОБА_2 , Головного управління національної поліції у Львівській області про скасування постанови, стягнення судових витрат - задоволити.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №6844497 від 16.03.2026 року, винесену поліцейським відділення поліції №1 (м. Жидачів) Стрийського районного управління поліції ГУНП в Львівській області сержанта поліції Андрейків Василя Миколайовича про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 - сплачений судовий збір у сумі 665 грн. 60 коп.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Довідка: повний текст рішення виготовлено 19.05.2026 року.

Суддя Пастернак І.А.