ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 травня 2026 року	справа № 380/6433/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Жовківського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Жовківського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - відповідач, Жовківський ВДВС), у якому просить визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Жовківського ВДВС, зокрема головного державного виконавця Мікули Людмили Степанівни та начальника відділу Синицької Роксолани Володимирівни, яка полягає у не закінченні виконавчого провадження № 60676512 щодо примусового виконання постанови № 57425812, виданої 17.10.2018 Сихівським ВДВС м. Львів про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору в розмірі 128892,54 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в межах виконавчого провадження № 57425812 щодо примусового виконання виконавчого листа № 1319/9932/2012, виданого 01.06.2013 Сихівським районним судом м. Львова про солідарне стягнення зі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПроКредитБанк» заборгованості за кредитними договорами, державним виконавцем винесено постанову № 57425812 від 17.10.2018 про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 128892,54 грн. Після повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою на підставі постанови про стягнення виконавчого збору 21.11.2019 відкрито окреме виконавче провадження № 60676512. Позивач вказує, що постановою Львівського апеляційного суду від 22.12.2025 у справі № 1319/9932/2012 здійснено заміну стягувача правонаступником - ОСОБА_4 та видано дублікат виконавчого листа. Новий стягувач пред`явив дублікат виконавчого листа до виконання приватному виконавцю виконавчого округу Львівської області Пицю А.А., який 13.03.2026 відкрив виконавче провадження № 80498254 та того ж дня виніс постанову про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця у сумі 128892,54 грн. На переконання позивача, виконання органом державної виконавчої служби постанови про стягнення виконавчого збору одночасно з винесенням приватним виконавцем постанови про стягнення основної винагороди за виконання одного й того ж виконавчого документа створює умови для подвійного стягнення з боржника плати державному і приватному виконавцям, що становить непропорційний та надмірний тягар на боржника й порушує його право власності. Позивач звернулася до відповідача із заявою про закінчення виконавчого провадження № 60676512, зняття арештів та виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників, однак відповідач відповіді не надав та постанови про закінчення виконавчого провадження не виніс. Свою правову позицію позивач обґрунтовує висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 21.07.2022 у справі № 320/6215/19, від 13.04.2023 у справі № 160/695/22, від 14.03.2025 у справі № 580/245/24 та від 19.08.2025 у справі № 380/22356/23.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначив, що постанова про стягнення виконавчого збору № 57425812 від 17.10.2018 станом на час розгляду справи є чинною, у судовому порядку протиправною не визнавалася та не скасовувалася, а боржником жодних заходів щодо її оскарження не вживалося. Відповідач наголошує, що частина перша статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» містить вичерпний перелік підстав для закінчення виконавчого провадження, серед яких відсутня підстава, на яку посилається позивач, а тому державний виконавець не має правових підстав для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 60676512. Відповідач також зазначає, що виконавче провадження № 60943101 з примусового виконання виконавчого листа № 1319/9932/2012 було завершене на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (за заявою стягувача), а не передане для подальшого виконання приватному виконавцеві. На переконання відповідача, законодавство не містить норми, яка регламентує розв`язання питання подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям, а закінчення виконавчого провадження № 60676512 дасть змогу боржнику уникнути відповідальності за невиконання рішення. Крім того, відповідач звертає увагу на пропуск позивачем десятиденного строку звернення до суду, оскільки позивачу було відомо про винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 21.11.2019. Просив у задоволенні позову відмовити.
Розглянувши позов і відзив на позовну заяву, подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.
У Сихівському відділі державної виконавчої служби у місті Львові на виконанні перебувало виконавче провадження № 57425812 щодо примусового виконання виконавчого листа № 1319/9932/2012, виданого 01.06.2013 Сихівським районним судом м. Львова, згідно з яким стягнуто солідарно зі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПроКредитБанк» 872747,70 грн та 416177,76 грн заборгованості за кредитними договорами.
У межах зазначеного виконавчого провадження державним виконавцем Сихівського ВДВС м. Львів винесено постанову № 57425812 від 17.10.2018 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору в розмірі 128892,54 грн.
У зв`язку з поданням стягувачем заяви про повернення виконавчого документа без виконання державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. 21.11.2019 старшим державним виконавцем Сихівського ВДВС м. Львів Грень У.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60676512 щодо примусового виконання постанови № 57425812 від 17.10.2018 про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 128892,54 грн.
07.11.2022 старшим державним виконавцем Сихівського ВДВС у місті Львові Грень У.П. винесено постанову про передачу виконавчого провадження № 60676512 до Жовківського ВДВС у Львівському районі Львівської області за місцем знаходження нерухомого майна боржника. 23.03.2023 головним державним виконавцем Жовківського ВДВС Мікулою Л.С. винесено постанову про прийняття виконавчого провадження № 60676512 до виконання.
Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень станом на 06.04.2026 виконавче провадження № 60676512 перебуває у стані «Відкрито»; державним виконавцем, який веде виконавче провадження, зазначено ОСОБА_5 . 
Сума, яка підлягає стягненню, становить 128892,54 грн. У межах цього виконавчого провадження 14.10.2024 винесено постанову про арешт коштів боржника, а 05.12.2024 - постанову про визначення поточного рахунку фізичної особи - боржника для здійснення видаткових операцій.
Постановою Львівського апеляційного суду від 22.12.2025 у справі № 1319/9932/2012 апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 09.09.2025 скасовано та прийнято нове рішення, яким видано дублікат виконавчого листа у справі № 1319/9932/2012 та замінено стягувача АТ «ПроКредит Банк» його правонаступником - ОСОБА_4 .
Новий стягувач ОСОБА_4 пред`явила дублікат виконавчого листа № 1319/9932/2012 до виконання не до органу державної виконавчої служби, а приватному виконавцю виконавчого округу Львівської області Пицю А.А. 13.03.2026 приватним виконавцем Пицем А.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 80498254 з примусового виконання дубліката виконавчого листа № 1319/9932/2012.
Того ж дня, 13.03.2026, у межах виконавчого провадження № 80498254 приватним виконавцем Пицем А.А. винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди приватного виконавця у сумі 128892,54 грн. Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень станом на 06.04.2026 виконавче провадження № 80498254 перебувало у стані «Відкрито».
19.03.2026 представник позивача звернувся до відповідача із заявою про закінчення виконавчого провадження № 60676512, зняття арештів та виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників, що підтверджується копією електронного листа та поштовою квитанцією. 
Станом на час розгляду справи відповідач відповіді на зазначену заяву не надав, постанови про закінчення виконавчого провадження № 60676512 не виніс, що сторонами не заперечується.
Викладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.
При вирішенні спору по суті суд керується таким..
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).
Згідно з частинами першою, другою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби; виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.
Частиною восьмою статті 27 Закону № 1404-VIII встановлено, що під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.
Відповідно до пункту 5 частини п`ятої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі виконання рішення приватним виконавцем.
Згідно зі статтею 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода, яка складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом, а у разі часткового стягнення - виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми. Розмір основної винагороди приватного виконавця становить 10 відсотків суми, що підлягає стягненню (пункт 12 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 № 643).
Системний аналіз наведених норм свідчить, що основна винагорода приватного виконавця і виконавчий збір у виконавчому провадженні, що здійснює державний виконавець, хоча й виступають формами винагороди виконавців, проте не є тотожними поняттями. Водночас обидва ці платежі за своєю правовою природою є винагородою за вчинення заходів примусового виконання одного й того самого судового рішення.
Ключовою обставиною цієї справи є те, що предметом примусового виконання як у виконавчому провадженні № 60676512 (виконавчий збір), так і у виконавчому провадженні № 80498254 (основна винагорода приватного виконавця) є той самий виконавчий документ - виконавчий лист № 1319/9932/2012, виданий 01.06.2013 Сихівським районним судом м. Львова. Виконавчий збір був нарахований саме за примусове виконання цього виконавчого листа, після повернення якого стягувачу було відкрито окреме виконавче провадження № 60676512. Після видачі дубліката того самого виконавчого листа та заміни стягувача правонаступником стягувач пред`явив його до виконання приватному виконавцю, який відкрив виконавче провадження та виніс постанову про стягнення основної винагороди.
Суд звертає увагу, що Закон № 1404-VIII прямо не визначає порядку, умов чи підстав для припинення стягнення виконавчого збору з боржника у випадку подальшого пред`явлення стягувачем виконавчого документа до виконання приватному виконавцю. Водночас, як свідчить аналіз виконавчого законодавства, лише частина восьма статті 27 Закону № 1404-VIII регулює подібні суспільні правовідносини, встановлюючи правило щодо неможливості подальшого стягнення виконавчого збору, якщо надалі виконавчий документ виконуватиме не державний, а приватний виконавець.
Питання, яке є предметом цього спору, було неодноразово вирішене Верховним Судом, висновки якого щодо застосування норм права відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Так, у постанові від 21.07.2022 у справі № 320/6215/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що логічний і цільовий способи тлумачення частини восьмої статті 27 Закону № 1404-VIII свідчать, що у відповідному випадку її приписи мають імперативний характер і встановлюють пряму заборону стягувати або продовжувати стягнення виконавчого збору. Зазначена норма спрямована на те, щоб не допустити одночасного стягнення з боржника виконавчого збору і основної винагороди, та покликана уникнути подвійної плати боржником цих коштів.
Верховний Суд у наведеній постанові вказав, що для розв`язання означеної проблеми та з метою ефективного захисту прав осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень до подібних правовідносин слід застосувати за аналогією закону частину восьму статті 27 Закону № 1404-VIII. Застосування цієї норми дає підстави для висновку: у разі коли державний виконавець повернув виконавчий лист за заявою стягувача і розпочав стягнення виконавчого збору, а після цього стягувач пред`явив цей лист до виконання приватному виконавцю, який відкрив виконавче провадження й виніс постанову про стягнення основної винагороди у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутих сум, то надалі виконавчий збір не стягується. Належним та ефективним способом захисту такого права є закінчення виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору.
Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 13.04.2023 у справі № 160/695/22, від 14.03.2025 у справі № 580/245/24 та від 19.08.2025 у справі № 380/22356/23. У постанові від 14.03.2025 у справі № 580/245/24 Верховний Суд, скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції, прямо зазначив, що наявність чинної постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору не є перешкодою для закінчення виконавчого провадження за наведених обставин, оскільки правовою основою для закінчення такого провадження слід розглядати як загальні підстави, перелік яких наведений у частині першій статті 39 Закону № 1404-VIII, так і частину восьму статті 27 цього Закону, яка у таких обставинах має характер спеціальної підстави для закінчення виконавчого провадження.
Суд відхиляє доводи відповідача про те, що частина перша статті 39 Закону № 1404-VIII містить вичерпний перелік підстав для закінчення виконавчого провадження, серед яких відсутня заявлена позивачем підстава. Як зазначено вище, Верховний Суд у наведених постановах сформулював усталений правовий висновок, згідно з яким частина восьма статті 27 Закону № 1404-VIII у відповідних обставинах має характер спеціальної підстави для закінчення виконавчого провадження, що застосовується поряд із загальними підставами статті 39 цього Закону. За змістом частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суб`єкт владних повноважень не може ставити під сумнів висновки, викладені в постановах Верховного Суду, та безпідставно їх ігнорувати, якщо застосувати такий висновок просить сторона виконавчого провадження.
Суд також відхиляє доводи відповідача про те, що закінчення виконавчого провадження № 60676512 дасть змогу боржнику уникнути відповідальності за невиконання рішення. Закінчення виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору не звільняє боржника від обов`язку погасити основну суму заборгованості за виконавчим листом № 1319/9932/2012, примусове виконання якого здійснюється приватним виконавцем Пицем А.А. у межах виконавчого провадження № 80498254, у тому числі від обов`язку сплатити основну винагороду приватного виконавця. Закінчення виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору спрямоване виключно на недопущення подвійного стягнення з боржника плати за примусове виконання одного й того самого виконавчого документа двома виконавцями, а не на звільнення боржника від відповідальності.
Суд враховує, що стягнення з боржника виконавчого збору й основної винагороди за виконання одного судового рішення тягне за собою додаткові витрати, що може розглядатися як накладання непропорційного і надмірного тягаря на боржника, який зачіпає його право власності, гарантоване статтею 41 Конституції України і статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України», відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією. У постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок, що в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що за встановлених у цій справі обставин (повернення виконавчого документа стягувачу, відкриття окремого виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору, подальше пред`явлення того самого виконавчого документа до виконання приватному виконавцю та винесення приватним виконавцем постанови про стягнення основної винагороди) у відповідача виник обов`язок закінчити виконавче провадження № 60676512 зі стягнення виконавчого збору. Невчинення відповідачем цих дій після звернення позивача із відповідною заявою свідчить про протиправну бездіяльність відповідача.
Щодо доводів відповідача про пропуск строку звернення до суду, суд враховує таке.
Відповідно до частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.
Суд відхиляє доводи відповідача про пропуск позивачем десятиденного строку звернення до суду з огляду на таке. Предметом цього позову є не оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.11.2019, а протиправна бездіяльність відповідача, яка полягає у не закінченні виконавчого провадження № 60676512 за обставин, що виникли у зв`язку з відкриттям приватним виконавцем виконавчого провадження № 80498254 (13.03.2026) та винесенням постанови про стягнення основної винагороди.
Як неодноразово зазначав Верховний Суд (зокрема, у постановах від 23.10.2019 у справі № 127/2-2177/2005, від 08.07.2020 у справі № 589/6044/13, від 22.12.2021 у справі № 760/19348/20, від 16.10.2023 у справі № 910/1432/21), триваюче правопорушення характеризується перебуванням особи у стані безперервного тривалого невчинення певних дій (бездіяльності), у зв`язку з чим неправомірна бездіяльність може бути оскаржена упродовж усього часу її перебігу. Оскільки не закінчення виконавчого провадження є триваючим правопорушенням, що існує до часу його усунення, строк звернення до суду позивачем не пропущено.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач належними та допустимими доказами правомірності своєї бездіяльності не довів. Натомість матеріалами справи підтверджується, що предметом примусового виконання у двох виконавчих провадженнях є той самий виконавчий документ, що за усталеною практикою Верховного Суду є підставою для закінчення виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору.
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. З урахуванням правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 12.11.2019 у справі № 640/21330/18, вимога про визнання протиправною бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (зобов`язання вчинити дії) є по суті однією вимогою.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача та винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 60676512.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. Оскільки позов підлягає задоволенню, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1064,96 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу буде вирішено судом за результатами розгляду відповідної заяви позивача в порядку, встановленому статтею 134 КАС України.
Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Жовківського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, яка полягає у не закінченні виконавчого провадження № 60676512 щодо примусового виконання постанови № 57425812, виданої 17.10.2018 Сихівським ВДВС м. Львів про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору в розмірі 128892,54 грн.
Зобов`язати Жовківський відділ державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (ЄДРПОУ 34921779) розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 60676512 щодо примусового виконання постанови № 57425812, виданої 17.10.2018 Сихівським ВДВС м. Львів про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору в розмірі 128892,54 грн.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Жовківського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (ЄДРПОУ 34921779) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) грн 96 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI “Прикінцевих положень” Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.