ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2026 року м.Дніпро Справа № 904/3594/24
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач) 
суддів: Іванова О.Г., Паруснікова Ю.Б.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Альбакор" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2024 року у справі №904/3594/24 (суддя Бажанова Ю.А.)
за позовом Фізичної особи-підприємця Кролівець Василя Володимировича, с. Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альбакор", м. Дніпро 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Фірма "Позідіс Порфіріос – Фішманія" (Pozidis Porfyrios Fishmania), Тессалоніки, Греція 
про стягнення 91 784,00 грн,- 
ВСТАНОВИВ: 

Фізична особа-підприємець Кролівець Василь Володимирович звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Альбакор" в погашення боргу за виконане перевезення 91 784,00 грн.
Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати заявки на перевезення вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні від 17.02.2024 року. 
Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2024 року у справі №904/3594/24 позов задоволено.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Альбакор" (49087, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Калинова, буд. 53, код ЄДРПОУ 37129163) на користь Фізичної особи-підприємця Кролівець Василя Володимировича (47722, Тернопільська область, Тернопільський район, с. Великі Гаї, ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 91 784,00 грн заборгованості, 3 028,00 грн судового збору.
Рішення суду першої інстанції мотивовано доведеністю позову.
Суд зазначив, що між сторонами виникли зобов`язання з договору перевезення вантажу автомобільним транспортом; матеріалами справи підтверджується, що позивачем на замовлення відповідача здійснено перевезення вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні від 17.02.2024 року, що підтверджується CMR 7 від 21.02.2024 року; докази оплати відповідачем наданих послуг суду не надано.
Не погодившись з рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.
Апелянт зазначає, що господарський суд не перевірив факт дійсності укладення між сторонами заявки на перевезення вантажу від 17.02.2024 року; заявка на перевезення сама по собі не є документом, який підтверджує здійснення перевезення на її підставі.
Вказує, що згідно ст. 307 ГК України та положення ст.9 Конвенції "Про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" перевезення підтверджується Товаро-транспортною накладною, а надана позивачем CMR 7 від 21.02.2024 року не підтверджує того факту, що замовником даного перевезення та особою, зобов`язаною сплатити вартість даного перевезення, був відповідач, оскільки в ній зазначено умови доставки згідно Інкотермс - "СРТ Львів".
Скаржник зазначає, що відповідач є покупцем товару, а не продавцем, а отже, не має зобов`язань з оплати вартості перевезення.
Також вказує, що:
- апелянт звернувся з запитом до компанії Pozidis Porfyrios Fishmania та отримав письмове підтвердження того, що вартість перевезення була включена у вартість товару за інвойсом №000007 від 21.02.2024 року, який поставлявся в адресу відповідача на умовах "СРТ Львів";
- також було повідомлено, що відповідач не має зобов`язань оплачувати перевезення додатково;
- під час митного оформлення даної партії товару на території України відповідач 22.02.2024 року оформив митну декларацію №24иА209230016855и5, де в графі 26 "Умови поставки" також зазначено "СРТ Львів";
- враховуючи діюче законодавство України та умови Інкотермс, CMR 7 від 21.02.2024 року, підтверджується перевезення позивачем товару на умовах "СРТ Львів", що в свою чергу, підтверджує укладання позивачем договору перевезення з відправником (Pozidis Porfyrios Fishmania), а не з отримувачем товару (відповідачем).
Скаржник зазначає, що суд не дослідив даний доказ та зробив висновки, які не підтверджуються матеріалами справи. Під час залучення компанії Fishmania Pozidis Porfyrios у якості третьої особи, суд першої інстанції зобов`язав третю особу надати письмові пояснення щодо предмету спору. Однак, рішення суд прийняв не дочекавшись пояснень, надісланих особисто третьою особою, в той час, як обом сторонам по справі третя особа дані пояснення надіслала 04.12.2024 року. 
Апелянт вважає, що дані пояснення повністю підтверджують неправомірність позовних вимог позивача та є абсолютно протилежними за змістом поясненням, які просив долучити до справи позивач.
Також вказує, що в оскаржуваному рішенні суд посилається на Закон України "Про транспортно-експедиторську діяльність" та Закон України "Про транзит вантажів". Однак, дані закони не підлягають застосуванню, оскільки позивач є перевізником, а не експедитором, і товар постачався з Греції до України, а не транзитом через Україну. 
На думку апелянта, суд першої інстанції допустив неправильне тлумачення закону та не застосував Правила Інкотермс; 
За вищевикладеного апелянт робить висновок лише про те, що договір перевезення був укладений, що підтверджується наявністю CMR 7 від 21.02.2024 року. Вважає, що для того, щоб зрозуміти, між ким був укладений даний договір перевезення, необхідно застосувати Правила Інкотермс, оскільки в CMR 7 від 21.02.2024 року зазначено, що перевезення товару здійснювалось позивачем на умовах "СРТ Львів", а отже, дана CMR підтверджує укладання позивачем договору перевезення з відправником (третьою особою), а не з отримувачем товару (відповідачем) згідно Інкотермс.
Також апелянт зазначає, що судом не було задоволено клопотання відповідача щодо витребування у позивача оригіналу заявки на перевезення вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні від 17.02.2024 року; банківських платіжних документів, які підтверджують, хто саме здійснював оплату цих перевезень за CMR №03 від 25.01.2024 року.
Просить:
- провести розгляд справи з повідомленням (викликом) учасників;
- скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2024 року по справі №904/3594/24, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач спростовує її доводи. Вважає висновки оскаржуваного рішення законними та обґрунтованими, апеляційну скаргу безпідставною.
Просить відмовити відповідачу в задоволені апеляційної скарги, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2024 року по справі №904/3594/24 залишити без змін.
Від компанії Pozidis Porfyrios Fishmania суду апеляційної інстанції надійшло повідомлення, за змістом якого вказано (мовою оригіналу):
Фирма „ Pozidis Porfyrios- Fishmania" повторно сообщает, что наша компания не брала на себя никаких денежных обязательств перед ФЛП Кроливец В.В. Никаких договоров с ФЛП Кроливец В.В. наша компания не заключала.
Исключительно, ООО „АЛЬБАКОР" приняло на себя обязательства с оплаты перевозки груза (свежая рыба) с Грециии в Украину, о чем было уведомлено ранее.
Сообщаем, что письмо от ООО „АЛЬБАКОР" без даты, без номера и без адресата, в котором содержится информация о том, что по СМБ №7 от 21.02.2024г. и по СЗДО №3 от 25.01.2024г. - „отдельно оплачивать стоимость доставки ООО „АЛЬБАКОР" не обязано" - сфальсифицировано.
Такого письма представитель фирмы „Pozidis Рог?угіоз" не подписывал и свой штамп фирмы на нем не ставил. Подпись и печать на этом письме подделаны.».
Положенням ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Відповідно до ч.5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За приписами ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.05.2025 року було відкрито апеляційне провадження в порядку письмового провадження.
Щодо клопотання апелянта про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням учасників справі, колегія суддів зазначає наступне:
Враховуючи, що предметом розгляду у даній справі є вимога про стягнення з відповідача 91 784,00 грн, вказана справа, у розумінні ГПК України, відноситься до малозначних справ, а тому має розглядатися в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. 
Колегія суддів не вбачає необхідності розглядати апеляційну скаргу в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів (на думку колегії суддів) для розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
При цьому, саме лише подання апелянтом клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, не тягне за собою наслідків розгляду справи з викликом сторін, оскільки це є правом суду, а не обов`язком і лише за наявності конкретних обставин справи, яких колегія суддів у даній справі не вбачає, а заявник не наводить.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав: 
Згідно матеріалів справи, 17.02.2024 року між Фізичною особою-підприємцем Кролівець Василем Володимировичем (перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Альбакор" (замовник) підписано заявку на перевезення вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні за маршрутом Греція, Тессалоніки – Україна, Львів (т.1 а.с.5). 
Заявка підписана представниками позивача та відповідача і скріплена печатками.
Заперечень щодо підписання заявки апелянт не зазначає.
Згідно п. 7 заявки датою завантаження є 19.02.2024 року, місцем завантаження - Fishmania Pozidis Porfyrios, Ihtioskala, N.Mihaniona, 57004, Thessalonoki, Greece.
Відповідно до п. 8 заявки місце, час, адреса розвантаження - 22.02.2024 року, м. Львів, Промислова 50/52.
Згідно п. 9 заявки вартість перевезення складає 2200 євро по курсу Національного банку України в день розвантаження по сканованих CMR, рахунок, акт виконаних робіт, Оригінали документів по пошті на адресу замовника.
Суд в оскаржуваному рішенні вірно зазначив, що підписавши заявку, сторони уклали договір на перевезення вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні, і ці договірні відносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, міжнародними договорами України, Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів та спеціальними законами України.
Згідно з положеннями ст.306 Господарського кодексу України, норми якого діяли на час виникнення спірних правовідносин, перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.
Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.
Перевезення вантажів здійснюють вантажний залізничний транспорт, автомобільний вантажний транспорт, морський вантажний транспорт та вантажний внутрішній флот, авіаційний вантажний транспорт, трубопровідний транспорт, космічний транспорт, інші види транспорту.
Допоміжним видом діяльності, пов`язаним з перевезенням вантажу, є транспортна експедиція.
Згідно ст.307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. 
Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. 
Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. 
Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень. 
Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі. 
Залежно від виду транспорту, яким передбачається систематичне перевезення вантажів, укладаються такі довгострокові договори: довгостроковий - на залізничному і морському транспорті, навігаційний - на внутрішньому водному транспорті, спеціальний - на повітряному транспорті, річний - на автомобільному транспорті. 
Порядок укладення довгострокових договорів встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або правилами перевезень. Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються кодексами, законами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" визначено:
транспортно-експедиторська діяльність - підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів;
транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування;
експедитор (транспортний експедитор) - суб`єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування;
клієнт - споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, включаючи плату експедитору;
перевізник - юридична або фізична особа, яка взяла на себе зобов`язання і відповідальність за договором перевезення вантажу за доставку до місця призначення довіреного їй вантажу, перевезення вантажів та їх видачу (передачу) вантажоодержувачу або іншій особі, зазначеній у документі, що регулює відносини між експедитором та перевізником;
учасники транспортно-експедиторської діяльності - клієнти, перевізники, експедитори, транспортні агенти, порти, залізничні станції, об`єднання та спеціалізовані підприємства залізничного, авіаційного, автомобільного, внутрішнього водного та морського транспорту, митні брокери та інші особи, що виконують роботи (надають послуги) при перевезенні вантажів.
Згідно ст. 2 вказаного Закону дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають при транспортному експедируванні вантажів усіма видами транспорту, крім трубопровідного.
Положення цього Закону поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником.
За приписами ст.2 Закону відносини в галузі транспортно-експедиторської діяльності регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, законами України "Про транспорт", "Про зовнішньоекономічну діяльність", "Про транзит вантажів", цим Законом, іншими законами, транспортними кодексами та статутами, а також іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них.
Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Законом, застосовуються норми міжнародного договору.
Наведеним спростовуються доводи апелянта про те, що суд невірно застосував положення Законів України "Про транзит вантажів" та "Про транспортно-експедиторську діяльність" при вирішенні даного спору.
За положеннями ст.1 Закону України "Про транзит вантажів":
транзит вантажів - перевезення транспортними засобами транзиту транзитних вантажів під митним контролем через територію України між двома пунктами або в межах одного пункту пропуску через державний кордон України;
транзитні послуги (роботи) - безпосередньо пов`язана з транзитом вантажів підприємницька діяльність учасників транзиту, що здійснюється в межах договорів (контрактів) перевезення, транспортного експедирування, доручення, агентських угод тощо;
учасники транзиту - вантажовласники та суб`єкти підприємницької діяльності (перевізники, порти, станції, експедитори, морські агенти, декларанти та інші), які у встановленому порядку надають (виконують) транзитні послуги (роботи).
Згідно ч.ч.11,12 ст.9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Такими документами можуть бути: авіаційна вантажна накладна (Air Waybill); міжнародна автомобільна накладна (CMR); накладна СМГС (накладна УМВС); коносамент (Bill of Lading); накладна ЦІМ (CIM); вантажна відомість (Cargo Manifest); інші документи, визначені законами України. Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення. 
Відповідно до ст. 6 Закону України "Про транзит вантажів", який визначає засади організації та здійснення транзиту вантажів авіаційним, автомобільним, залізничним, морським і річковим транспортом через територію України, транзит вантажів супроводжується товарно-транспортною накладною, складеною мовою міжнародного спілкування. Залежно від обраного виду транспорту такою накладною може бути авіаційна вантажна накладна (AirWaybill), міжнародна автомобільна накладна (CMR), накладна УМВС (СМГС), накладна ЦІМ (СІМ), накладна ЦІМ/УМВС (CIM/SMGS, ЦИМ/СМГС), коносамент (Bill of Lading). 
Крім цього, транзит вантажів може супроводжуватися (за наявності) рахунком-фактурою (Invoice) або іншим документом, що вказує вартість товару, пакувальним листком (специфікацією), вантажною відомістю (Cargo Manifest), книжкою МДП (Carnet TIR), книжкою АТА (Carnet ATA). 
При декларуванні транзитних вантажів відповідно до митного законодавства України до органів доходів і зборів подається вантажна митна декларація (ВМД) або накладна УМВС (СМГС), накладна ЦІМ (СІМ), накладна ЦІМ/УМВС (CIM/SMGS, ЦИМ/СМГС), книжка МДП (Carnet TIR), книжка АТА (Carnet ATA), необхідні для здійснення митного контролю.
Одним із основних міжнародних документів, який регулює відносини сторін при виконанні міжнародних перевезень вантажів автотранспортом, є Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, підписана у Женеві 19.05.1956 року (далі - Конвенція).
За приписами ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Законом України "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" закріплено, що Україна приєдналася до зазначеної Конвенції, а згідно листа Міністерства закордонних справ України від 16.05.2007 року № 72/14-612/1-1559 "Щодо набуття чинності міжнародними договорами", ця Конвенція набрала чинності для України 17.05.2007 року.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 Конвенції, ця Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін. 
Для цілей цієї Конвенції "транспортний засіб" означає автомобілі, автопоїзди, причепи і напівпричепи як це визначено в статті 4 Конвенції про дорожній рух від 19 вересня 1949 року.
З врахуванням ст.9 Конституції України та ст.19 Закону України "Про міжнародні договори України", ст. 4 Господарського процесуального кодексу України до спірних правовідносин застосовуються положення Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів, які мають пріоритет над правилами, передбаченими законодавством України.
Стаття 4 Конвенції передбачає, що договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції.
Статтею 9 Конвенції встановлено, що вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.
За наслідком погодження транспортної заявки, 23.02.2024 року позивачем здійснено перевезення та доставка відповідачу вантажу, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) (т.1 а.с.6). 
День розвантаження, згідно відмітки вантажоодержувача в графі 24 CMR - 23 лютого 2024 року. 
Курс Національного банку України на вказану дату становив 41,7280 грн. за 1 євро, що передбачає оплату перевезення у гривнях у сумі 91 801,60 грн. = (2200х41,7280.)
Позивач за змістом позову вказував, що рахунок на оплату за згодою сторін був виставлений на меншу суму - на 91 784,00 грн.
Відповідач за доводами апеляційної скарги не спростовує, що оригінали документів, направлення яких було погоджено сторонами, були відправлені на його адресу рекомендованим листом №4600119258717 з описом вкладення та повідомленням про вручення. 
Вказаний лист згідно рекомендованого повідомлення про вручення вручено відповідачу 15.07.2024 року.
Докази оплати вказаної суми відповідач не надав.
Між тим, приписами ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Отже, обставини справи та надані докази підтверджують, що Фізичною особою-підприємцем Кролівець Василем Володимировичем здійснено перевезення вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні за маршрутом Греція, Тессалоніки – Україна, Львів на підставі заявки на перевезення вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні від 17.02.2024 року, докази оплати перевезення відповідачем відсутні.
Спірним, згідно доводів апеляційної скарги, є питання щодо особи, яка має сплачувати надані послуги. 
За твердженням скаржника – це відправник товару, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Фірма "Позідіс Порфіріос – Фішманія" (Pozidis Porfyrios Fishmania), Тессалоніки, Греція.
Ці ж доводи зазначав відповідач під час розгляду справи у суді першої інстанції і на думку колегії суддів в оскаржуваному рішенні вони вірно і обґрунтовано відхилені.
Так, відповідач зауважував, що:
- договір перевезення між позивачем та відповідачем укладений не був;
- в інвойсі, міжнародній товаротранспортній накладній, митній декларації вказані умови поставки - CPT;
- згідно умов поставки CPT продавець, а не покупець укладає договір перевезення та оплачує перевезення до місця поставки;
- відповідно до умов контракту з продавцем у вартість товару були включені витрати на перевезення та доставку товару покупцеві;
- укладення договору перевезення між позивачем та продавцем (вантажовідправником) підтверджується складанням та підписанням міжнародної товаротранспортної накладної, за якою позивач здійснив перетин митного кордону; натомість, позивач пред`являє позов до відповідача замість продавця (вантажовідправника).
Щодо цих доводів суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що згідно CMR 7 від 21.02.2024 року перевезення вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні за маршрутом Греція, Тессалоніки – Україна, Львів здійснено Фізичною особою-підприємцем Кролівець Василем Володимировичем, здійснено це перевезення на підставі заявки на перевезення вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні від 17.02.2024 року згідно замовлення Товариства з обмеженою відповідальністю "Альбакор". 
В матеріалах справи на час розгляду позову містились пояснення третьої особи Фірми "Позідіс Порфіріос – Фішманія" (Pozidis Porfyrios Fishmania), Тессалоніки, Греція, за змістом яких зазначено про те, що вказана особа не брала на себе зобов`язань перед ФОП Кролевець В.В., виключно ТОВ "Аьбакор" взяло на себе зобов`язання з оплати перевезення вантажу (свіжої риби) з Греції в Україну згідно CМR від 25.01.2024 та від 21.02.2024. Відмітка СРТ LVIV не стосується перевізника, а зроблена на прохання ТОВ "Аьбакор".
Колегія суддів зауважує, що суду апеляційної інстанції від третьої особи надано пояснення аналогічного змісту, про які вказано вище.
Визначальним у даній справі, на думку суду, є те, що апелянт не спростовує підписання ним заявки на перевезення від 17.02.2024 року, що підтверджує виникнення між ним і позивачем зобов`язань, і безпідставно намагається перекласти своє зобов`язання на третю особу.
Отже, скаржником не спростовано висновки оскаржуваного рішення про наявність між сторонами договірних відносин, факт надання відповідачу позивачем послуг та відсутність доказів оплати цих послуг.
Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на зміст CMR 7 від 21.02.2024 року, де, за твердженням відповідача зазначено умови доставки згідно Інкотермс - "СРТ Львів" та звертає увагу на те, що така відмітка поставлена письмово, в той час, як оригінальний зміст було зазначено друкованим шрифтом і закреслено, що унеможливлює визначення судом змісту первісного тексту.
Враховуючи пояснення третьої особи у даній справі, наявність письмової заявки відповідача на перевезення, корекцію відомостей у CMR 7 від 21.02.2024 року вручну, що є сумнівним для оформлення такого документу, посилання скаржника на те, що саме відправник товару за умовами Інкотермс має оплачувати доставку товару, колегія суддів відхиляє.
Щодо посилання скаржника на зміст митної декларації №24иА209230016855и5, де в графі 26 "Умови поставки" також зазначено "СРТ Львів", то вказаний документ оформлявся відповідачем і його зміст не впливає на кваліфікацію правовідносин сторін за укладеним договором.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують законні та обґрунтовані висновки суду.
За викладеного колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не доведена і задоволенню не підлягає.
Оскільки підстави для скасування рішення відсутні, в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, судові витрати за її розгляд слід віднести на скаржника згідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення. 
Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2024 року у справі №904/3594/24 залишити без змін.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на апелянта.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя О.Г. Іванов 

Суддя Ю.Б. Парусніков