Справа № 758/18103/25
3/758/1218/26
Категорія 156

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2026 року cуддя Подільського районного суду м.Києва Денисов О.  О. , розглянувши справу про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП стосовно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомо , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

31 жовтня 2025 року о 21 годині 20 хвилин, у м. Києві, по Подільському узвозу, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Nissan», моделі «MAXIMA», номерний знак (реєстраційний номер) НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідала обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у закладі охорони здоров`я, у чергового лікаря-нарколога, у встановленому законом порядку відмовився, що зафіксовано на нагрудний відеореєстратор 476503, 472004, чим порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
У судовому засіданні, ОСОБА_1 провину в учиненому заперечив, не підтвердив обставини викладені в протоколі. Захисник ОСОБА_1 - Зленко Ю.В. надав пояснення, в яких зазначив, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення з огляду на наступне:
1. Неправомірність вимоги щодо підписання форми №003-6/0 як умови проведення огляду.
Директор лікарні зазначає, що ОСОБА_1 нібито відмовився від огляду, оскільки не підписав «Інформовану добровільну згоду пацієнта на проведення діагностики» (форма N?003-б/о).
Ця аргументація є хибною. Процедура огляду водіїв поліцейськими та лікарями регламентується спеціальним нормативним актом Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп?яніння, затвердженою спільним наказом МВС та МОЗ від 09.11.2015 №1452/735. Ця Інструкція містить вичерпний алгоритм дій лікаря-нарколога (зовнішній огляд, перевірка свідомості застосування газоаналізатора тощо) і не передбачає обов?язкового підписання форми №003-6/о як передумови для такого специфічного, адміністративно-владного діагностичного заходу. Посилання лікарні на ст. 43 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров?я» є недоречним, адже ця норма допускає надання згоди в усній формі. 
На відеозаписах з бодікамер поліцейських ОСОБА_1 погоджувався пройти огляд.
Відмова поставити підпис на бланку, призначеному для стаціонарного лікування хвороб, не тотожна відмові від проходження огляду на стан сп?яніння в розумінні ст. 130 КУпАП.
2. Незаконна відмова лікаря проводити огляд через відеофіксацію.
Лікарня у своїй відповіді свідомо приховала справжню причину зупинки процедури. 
Лікар-нарколог ОСОБА_2 відмовилася проводити огляд виключно через те, що ОСОБА_1 , реалізуючи свої права за ст. 34 Конституції України, здійснював відеофіксацію огляду на власний мобільний телефон. ОСОБА_1 знімав власні дії та процес застосування до нього адміністративних процедур, що не становить порушення ст. 307 ЦК України, оскільки лікар перебувала при виконанні публічних службових обов?язків. Жоден закон не наділяє лікаря правом відмовитися від виконання своїх обов?язків через проведення пацієнтом відеозйомки. 
Таким чином, переривання процедури огляду - самоуправство медичного працівника, а не відмова водія.
3. Пріоритет об?єктивних відеодоказів над суб?єктивними записами.
Запис про відмову, внесений лікарем ОСОБА_2 до Журналу реєстрації медичних оглядів, є недостовірним доказом, оскільки він спростовується безперервним відеозаписом з нагрудних камер поліцейських. Відповідно до ст. 251 КУпАП, суд повинен оцінювати всі докази.
Відеозапис має пріоритетне доказове значення, оскільки об?єктивно фіксує відсутність вольової відмови водія та наявність незаконних умов, висунутих лікарем.
З огляду на викладене, вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутня об?єктивна сторона правопорушення (фактична відмова) та суб?єктивна сторона (прямий умисел на ухилення від огляду). Непроведення огляду сталося виключно з вини медичного працівника, тому просить закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Допитана в судовому засіданні лікар-нарколог ОСОБА_2 повідомила, що обставини події вона не дуже добре пам`ятає, але пам`ятає, що 31.10.2025 року ОСОБА_1 неодноразово заявляв, що не відмовляється від огляду, однак так і не підписав інформовану згоду. 
Не підписання інформованої згоди вона сприймає як відмову від проходження огляду.
Їй не відомо, що відповідно ст. 43 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» вказану згоду можна надавати в усній формі. Вона також не знає, чи може бути згода надана в усній формі, на її думку це має бути або підпис на бланку згоди, або згода, що написана в довільній формі, якщо особа не може підписати бланк, або написати згоду в довільній формі, то 2 свідки, що присутні, свідчать про те, що особа не може підписати, але дає згоду, але вона ніколи з таким не стикалась щоб пацієнти давали лише усну згоду. В її практиці відсутні факти щоб пацієнти давали усну згоду після чого вона б починала проводити огляд. 
Свідок не змогла пояснити, чому важливо підписати інформовану згоду перед оглядом. 
Так само, свідок пояснила, що вона точно не знає, чим заборонено знімати проведення огляду. Свідок пояснила, що вона відмовляла ОСОБА_1 на всі його питання та пропозиції лише тому, що він не підписав згоду. Повідомила, що можливо дозволила б знімати у разі підписання інформованої згоди. Коли вона патрульним поліцейським сказала «пишіть відмову», вона мала на увазі, що вона буде фіксувати відмову особи від проходження огляду. 
Факт відмови фіксується на інформованій згоді, в журналі та на боді-камері поліцейських.
На її думку вона надала достатньо часу для ознайомлення з законодавством, для здійснення телефонних дзвінків і для підписання інформованої згоди. Вона завжди не дозволяє проводити відеозйомку огляду, але ніколи не забирає засіб відеозйомки. Жодних дій для вилучення в ОСОБА_1 мобільного телефону вона та присутні поліцейські не вживали.
Дослідивши всі обставини справи у їх сукупності, суддя дійшов висновку про таке.
Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до пункту 2.9а Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Згідно вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, статтею 53 цього Закону передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.
Водночас ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з частинами 2, 3 та 6 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів.
У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
При цьому, особа реалізувала своє право володіти та керувати транспортним засобом, а значить погодилася виконувати додатково покладені на неї обов`язки, встановлені нормами законодавства України, в тому числі і Правилами дорожнього руху України, пунктом 2.5 яких зобов`язано водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Таким чином, відмовившись від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 , як особа, яка керувала транспортним засобом, порушив вимоги п. 2.5 ПДР, та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Винність ОСОБА_1 , у вчиненні вищезазначеного адміністративного правопорушення, встановлено дослідженими доказами в справі, зокрема:
- протоколом про вчинення адміністративного правопорушення серії ЕПР1 №499766 від 31 жовтня 2025 року, в якому зафіксовані обставини вчинення ОСОБА_1 , адміністративного правопорушення;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в якому зазначені виявлені працівниками патрульної поліції ознаки алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 , зокрема: запах алкоголю із порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці, які передбачені Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року № 1452/735;
- постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4863027 від 31 травня 2025 року за ч. 1 ст. 121 КУпАП;
- відеозаписом долученим до матеріалів справи, з якого вбачається, як працівник поліції підіймає деталь та запитує в ОСОБА_1 : «Їхав та розбився?», на що ОСОБА_1 відповідає: «Да, зачепився та одразу поїхав». В подальшому спілкуванні з водієм, ОСОБА_1 , працівниками поліції виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та о 03:34 запропоновано пройти огляд у встановленому законом порядку, а саме на місці за допомогою спеціального технічного засобу Драгер, на що ОСОБА_1 каже: «Ні, не буду. Я щас дам определенную сумму и мы договоримся с вами». На що поліцейський каже: «Мені не треба Ваші гроші, це кримінальна відповідальність. Ви ж не будете проходити огляд?». О 04:14 ОСОБА_1 каже: «Давайте поїдемо пройдем огляд». О 04:44 ОСОБА_1 каже: «Я не отказуюсь від медичного огляду, я буду проходити в медичному закладі». О 38:15 лікар-нарколог каже: «Заповнюйте інформовану згоду, якщо Ви згодні пройти огляд. Якщо не згодні - пишіть відмовляюсь». 
О 39:40 ОСОБА_1 каже: «Я згоден, я підпишу», проте просто сидить і нічого не робить.
О 42:10 лікар-нарколог каже: «Ми зафіксували, що Ви відмовляєтесь від огляду». 
Крім того о 44:48 зафіксовано, що ОСОБА_1 знімає відео на задню камеру мобільного телефону, не лише себе, а й місце проходження огляду. О 45:30 ОСОБА_1 каже: «Я згоден, під відеофіксацію», проте о 45:30 лікар-нарколог знову каже: «У ОСОБА_1 не підписана згода». О 46:03 коли лікар-нарколог просить в патрульних поліцейських номера боді-камер, щоб зафіксувати відмову від проходження огляду, ОСОБА_1 питає: «На якому основанії?», на що лікар-нарколог відповідає: «Бо Ви не підписуєте згоду». О 50:33 патрульні поліцейські ще раз пропонують пройти огляд на Драгері, та повідомляють, що він може себе знімати, на що ОСОБА_1 каже: «Я не довіряю вашому приладу, я довіряю лікарні». Після цього водію повідомлено про те, що за відмову буде складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Щодо доводів захисника про неправомірність вимоги щодо підписання форми N?003-6/0 як умови проведення огляду, то суд зазначає, що ОСОБА_1 запропоновано підписати інформовану добровільну згоду - це медична форма, затверджена Наказом МОЗ, яку ОСОБА_1 обіцяв підписати, проте не зробив жодних активних дій для підписання такої згоди, і таким чином через його бездіяльність дозвіл на проведення медичного огляду надано не було. 
Тобто, медичний огляд не був проведений у зв`язку з не наданням згоди, передбаченої Законом України, що має вищу юридичну силу, ніж підзаконний нормативно-правовий акт.
При цьому, Інформована добровільна згода пацієнта на проведення діагностики є формою облікової первинної документації №003-6о, що затверджена Наказом МОЗ України від 14 лютого 2012 року №110. Тобто, медичний огляд не був проведений, в зв`язку з не підписанням документу, форма якого встановлена відповідним нормативно-правовим актом.
Медичний огляд на стан сп`яніння - це діагностична процедура, з метою встановлення діагнозу та виду сп`яніння. Ненадання вищевказаної згоди свідчить про те, що лікар не може розпочати та провести медичний огляд, а в тому випадку, коли пацієнт не надає згоду на проведення огляду, тобто не оформляє відповідну згоду, лікар не може розпочати та провести такий огляд і таким чином це є формою ухилення від проведення огляду (формою відмови від огляду). 
ОСОБА_1 у зрозумілій формі лікар-нарколог роз`яснив необхідність підписання відповідного документу для початку проведення огляду, що зафіксовано на відеозаписі з боді-камери. ОСОБА_1 затверджену форму згоди на проведення огляду не підписав. 
Лікар пояснила, в тому числі під час допиту в судовому засіданні, що саме факт не оформлення ОСОБА_1 цієї згоди, надає їй, та працівникам поліції, констатувати, що ОСОБА_1 не надав добровільну згоду на проведення діагностики, а, відповідно, такі дії розцінені як форма відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.
ОСОБА_1 , дійсно, хоч і не висловлював відмови від проходження огляду, разом з тим, всіма своїми діями під час не підписання затвердженого зразка згоди, дав чітко зрозуміти, що він не має наміру проходити такий огляд, із урахуванням часу протягом якого тривали вказані події. 
Саме тому такі дії ОСОБА_1 лікарем і працівниками поліції могли бути правомірно розцінені як пасивна відмова від проходження огляду. Жодних об`єктивних обставин, що позбавляли ОСОБА_1 можливості виконати прохання лікаря під час судового розгляду не встановлено, так само як і доказів очевидно неправомірних дій лікаря стосовно ОСОБА_1 .
Оцінюючи в сукупності пояснення лікаря - нарколога та докази, надані суду, та враховуючи, що відповідно до ст.ст. 39, 43 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», ст. 28 Конституції України, надання в тому числі, перед проведенням діагностики, добровільної згоди пацієнта є обов`язковим, суд вважає безпідставними доводи захисника про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі.
Так, під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння необхідно розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд в силу існування певних мотивів, відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі.
ОСОБА_1 , дійсно, казав про те, що від проходження огляду не відмовляється, втім, своїми діями уникав проходження такого огляду протягом тривалого часу. 
В медичному закладі ОСОБА_1 відмовився підписувати бланк згоди на проходження огляду, не дивлячись на те, що йому роз`яснено наслідки відмови. Саме не надання в даному конкретному випадку добровільної згоди на проведення діагностики, правомірно як лікарем, так і працівниками поліції розцінено, як пасивну відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.
Доводи захисника про незаконну відмову лікаря проводити огляд через відеофіксацію, оскільки ОСОБА_1 знімав власні дії та процес застосування до нього адміністративних процедур, спростовуються відеозаписом, долученим до матеріалів справи, відповідно до якого о 44:48 зафіксовано, що ОСОБА_1 знімає відео на задню камеру мобільного телефону, не лише себе, а й місце проходження огляду. Крім того, на запитання ОСОБА_1 на якій підставі лікар-нарколог фіксує відмову від проходження огляду, о 46:03 лікар-нарколог чітко відповідає: «Бо Ви не підписуєте згоду». Тобто, вказаний довод не знайшов свого підтвердження під час судового засідання та спростований доказами дослідженими під час судового розгляду.
Доводи захисника про те, що запис про відмову, внесений лікарем ОСОБА_2 до Журналу реєстрації медичних оглядів, є недостовірним доказом, спростовується відеозаписом з боді-камер поліцейських, відповідно до якого о 01:45:17 зафіксовано, як лікар заповнює відомості в відповідному журналі. Тобто, вказаний довод не знайшов свого підтвердження під час судового засідання та спростований доказами дослідженими під час судового розгляду.
З огляду на наведені обставини, ОСОБА_1 підлягає адміністративній відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
При призначенні стягнення, суд, відповідно до ст. 33 КУпАП, враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність правопорушника, судом не встановлено.
На підставі вищевказаного, з урахуванням особи та майнового стану правопорушника, ступеню його вини, відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, суд вважає, що ОСОБА_1 слід призначити стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, що є достатньою мірою відповідальності з метою його виховання, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, які повинні бути стягнуті з ОСОБА_1 .
Ураховуючи викладене, керуючись ст. 23, 33, ч. 1 ст. 130, 283, 284, 287, 294, 303, 307, 308 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомо , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомо , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , в дохід держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн 60 (шістдесят) коп.
Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
У разі несплати правопорушником штрафу в установлений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення, шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд міста Києва.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці з дня її винесення. 

Суддя О. О. Денисов