Справа №536/3000/25 	
Номер провадження 22-ц/816/2314/26 	
Категорія - 60 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Худика А.М. (суддя-доповідач), суддів: Криворотенка В.І., Черних О.М.,
з участю секретаря судового засідання - Овчаренко М.В. 
у присутності:
представника позивача Пшеничного О.Л. 
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 ,
на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 травня 2026 року, ухвалену у складі судді Шульги В.О. в м. Ромни Сумської області
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Омельницької сільської ради Кременчуцького району Полтавської області про встановлення факту складання та посвідчення заповіту,
У С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції
 
02.12.2025 Пшеничний О.Л., в інтересах ОСОБА_2 , звернувся в суд з позовом до Виконавчого комітету Омельницької сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, третя особа: ДП «НАІС», і просить: 1) прийняти позов і відкрити провадження у справі; 2) встановити факт складання та посвідчення заповіту ОСОБА_3 від 28 травня 2019 року уповноваженою особою виконавчого комітету Омельницької сільської ради; 3) зобов`язати виконавчий комітет Омельницької сільської ради внести відповідні відомості до спадкового реєстру; 4) витребувати з виконавчого комітету Омельницької сільської ради відомості щодо виконання ОСОБА_4 станом на 28.05.2019 обов`язків секретаря виконавчого комітету Омельницької сільської ради, відомості щодо службових (посадових) обов`язків, інші документи, що стосуються нотаріальних дій секретаря Гнєдаш І.В. за 2019 рік; 5) витребувати інформацію з ДП «НАІС» щодо можливого внесення заповіту до електронного реєстру; 6) включити заповіт ОСОБА_3 до спадкової справи № 77723248 від 22.07.2024; 7) стягнути з відповідача судові витрати.
Ухвалою Роменського міськрайонного суду від 04 травня 2026 року позовну заяву залишено без розгляду.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що позивач та його представник повторно не з`явилися в судове засідання без поважних причин, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце його проведення, при цьому від позивача не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, а тому, з огляду на повторну неявку позивача та його представника в судове засідання без поважних причин і відсутність заяви про розгляд справи без участі позивача, суд вбачав достатньо підстав для залишення позову без розгляду відповідно до ч. 5 ст. 223 та п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, врахувавши також, що позивач та його представник мали більш ніж достатньо часу з 27 березня 2026 року для вирішення питання особистої участі в судовому засіданні, подання заяви про розгляд справи без їх участі чи іншого вирішення даного питання.
Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги
 
Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, Пшеничний О.Л. в інтересах ОСОБА_2 подав до Сумського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04.05.2026 про залишення позову без розгляду і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду від 04.05.2026 про залишення позову без розгляду є помилковою, ухваленою без достатніх підстав і такою, що суперечить матеріалам справи, оскільки клопотання про проведення підготовчого судового засідання, призначеного на 04.05.2026, в режимі відеоконференцзв`язку (далі – ВКЗ) за допомогою підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС було направлене своєчасно, за 5 днів до дати судового засідання, а ст. 212 ЦПК України не містить переліку підстав, за яких суд відмовляє у проведенні судового засідання в режимі ВКЗ, тим більше зазначених судом, зокрема, щодо надання доказів неможливості явки.
Позивач зазначає, що до 04.05.2026 відповіді на клопотання про проведення підготовчого судового засідання в режимі ВКЗ не надійшло, і позивачка і представник, маючи обґрунтовану впевненість у задоволенні клопотання, очікували запрошення в підготовче судове засідання в режимі ВКЗ. Відмовляючи у задоволенні цього клопотання 04.05.2026 і розміщуючи текст ухвали про відмову в «Електронному суді» 07.05.2026, суд першої інстанції фактично поклав на позивачку відповідальність за несвоєчасне повідомлення про прийняте судове рішення, і дізнавшись усно про відмову о 14.14 год 04.05.2026, позивачка аж ніяк не могла забезпечити явку представника в судове засідання на 14.00.
Також в апеляційній скарзі вказано, що суд першої інстанції фактично штучно створив умови, які унеможливили явку позивачки чи її представника в судове засідання 04.05.2026, а тому твердження суду першої інстанції про повторну неявку позивачки та незабезпечення явки представника в судове засідання 04.05.2026 є такими, що не ґрунтуються на приписах чинного законодавства України, суперечать матеріалам справи і судовим рішенням цього ж таки суду, при цьому обставини неявки позивачки в судове засідання 04.05.2026 та неучасті в даному судовому засіданні були штучно створені судом першої інстанції з невідомих апелянту причин.
Позиція апеляційного суду щодо явки учасників справи та можливості апеляційного розгляду
 
У судове засідання з`явився представник позивача – адвокат Пшеничний О.Л.
Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився. Водночас подав заяву, в якій просив розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника сільської ради.
За змістом частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.
При вищевикладених обставинах, на підставі статті 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу у даному судовому засіданні у відсутність позивача та відповідача.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права
 
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Однією із засад судочинства, визначених статтею 129 Конституції України, є забезпечення рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальність сторін.
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи судом. Право на доступ до суду має бути реальним та ефективним, а застосування процесуальних норм не повинно призводити до надмірного формалізму та необґрунтованого обмеження права особи на судовий захист.
Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Згідно зі статтею 43 ЦПК України учасники справи мають право брати участь у судових засіданнях, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи та заперечення.
Частинами 1-2 статті 212 ЦПК України передбачено право учасників справи брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду за умови наявності в суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою.
Учасник справи, його представник подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.
25 лютого 2026 року провадження у справі було відкрито, призначено підготовчий розгляд об 11 годині 30 хвилин 27 березня 2026 року (а.с. 44).
24 березня 2026 року до суду надійшла заява представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференцзв`язку (а.с. 101).
Ухвалою судді від 24 березня 2026 року в задоволенні клопотання відмовлено (а.с. 106).
27 березня 2026 року підготовче судове засідання відкладено до 14.00 год 4 травня 2026 року у зв`язку з неприбуттям позивача без поважних причин (а.с. 108).
29 квітня 2026 року до суду надійшла заява представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференцзв`язку (а.с. 118-119). В задоволенні клопотання представника позивача відмовлено, ухвала про відмову в задоволенні клопотання винесена 4 травня 2026 року, у зв`язку з відпусткою судді в період з 27 квітня по 1 травня 2026 року (а.с. 121-122).
Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що представником позивача було подано клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС, однак це клопотання було розглянуто судом першої інстанції лише в день проведення судового засідання, за результатами чого у його задоволенні відмовлено. Постановляючи ухвалу про відмову в проведенні судового засідання в режимі відеоконференції, суд першої інстанції виходив із того, що представником позивача не надано доказів неможливості прибуття до суду та що проведення відеоконференції є правом, а не обов`язком суду. Водночас колегія суддів враховує, що клопотання було подано 29 квітня 2026 року, тоді як ухвалу про відмову в його задоволенні постановлено лише 04 травня 2026 року, тобто в день призначеного судового засідання. За таких обставин сторона позивача була об`єктивно позбавлена можливості завчасно дізнатися про результати розгляду свого клопотання та, у разі відмови в його задоволенні, вжити необхідних заходів для забезпечення особистої участі в судовому засіданні або реалізації інших процесуальних прав, а тому покладення негативних процесуальних наслідків такої процесуальної ситуації на позивача не відповідає засадам справедливого судочинства та принципу доступу до правосуддя.
У постанові Касаційного цивільного суду від 09 серпня 2023 року у справі № 161/10117/21 (провадження № 61-3239св22) зроблено висновок, що при призначенні усного слухання справи суд зобов`язаний забезпечити право учасників справи брати участь в судових засіданнях, що є елементом гласності і відкритості судового процесу як однією із основних засад судочинства; складовою забезпечення цього права є участь учасника справи у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду; оскільки участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції є правом учасників справи, у задоволенні відповідної заяви учасника справи суд може відмовити лише у випадках передбачених законом, тобто за відсутності у суді відповідної технічної можливості або коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою, а під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), таке право учасника справи є безумовним, у тому числі з використанням власних технічних засобів.
За таких обставин суд першої інстанції не забезпечив заявнику можливість взяти участь у судових засіданнях по справі, що є порушенням права на доступ до правосуддя та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказане порушення суду створило перешкоди заявнику належним чином користуватися передбаченими нормами ЦПК України процесуальними правами і призвело до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства.
За таких обставин колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про повторну неявку позивача без поважних причин є передчасним. Подання представником позивача клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції свідчить про намір брати участь у розгляді справи та реалізувати надані процесуальні права, а не про втрату інтересу до розгляду справи чи недобросовісне користування процесуальними правами.
Залишаючи позов без розгляду на підставі частини 5 статті 223 та пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України, суд першої інстанції не забезпечив належного балансу між необхідністю дотримання процесуальної дисципліни та правом особи на доступ до правосуддя, що призвело до передчасного застосування наслідків повторної неявки позивача.
Відповідно до статті 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду є порушення норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали.
З огляду на викладене ухвала суду першої інстанції про залишення позову без розгляду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
На підставі викладеного та керуючись ст. 353, 367, 368, 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України, Сумський апеляційний суд
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , – задовольнити.
Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 травня 2026 року про залишення без розгляду позовної заяви – скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 30 червня 2026 року.

Головуючий -  	А.М. Худик	

Судді: В.І. Криворотенко 

О.М. Черних