ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2026	м. Дніпро	Справа № 904/6551/25	

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Татарчука В.О. за участю секретаря судового засідання Анділахай В.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу:
За позовом Керівника Синельниківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Раївської сільської ради (Дніпропетровська обл., Синельниківський р-н, с. Раївка) 
до відповідача-1: ОСОБА_1 (Дніпропетровська обл., м. Синельникове) 
відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровське рибне господарство" (Дніпропетровська обл., м. Дніпро)
відповідача-3: Синельниківської районної державної адміністрації (Дніпропетровська обл., м. Синельникове)
про визнання недійсними договорів, розірвання договору оренди землі, зобов`язання повернути земельну ділянку водного фонду

Представники:
прокурор: Рембецький В.Ю.;
від позивача: не з`явився;
від відповідача-1: не з`явився;
від відповідача-2: Селюк М.Я.;
від відповідача-3: не з`явився.
СУТЬ СПОРУ:
Керівник Синельниківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Раївської сільської ради звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровське рибне господарство", Синельниківської районної державної адміністрації, в якій просить:
- визнати недійсним договір від 20.11.2017 про зміну та доповнення договору оренди земель водного фонду від 21.11.2007 за №040713103054, укладений між Синельниківською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області та ТОВ "Дніпровське рибне господарство";
- визнати недійсним договір суборенди земельної ділянки водного фонду з кадастровим номером 1224887100:01:002:0010, укладений 11.06.2024 між ТОВ "Дніпровське рибне господарство" та ОСОБА_1 ;
- розірвати договір оренди земель водного фонду від 21.11.2007 за №040713103054 (зі змінами та доповненнями), зареєстрований у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Раївській сільській раді Синельниківського району 21.11.2007 за №040713103054 щодо земельної ділянки водного фонду з кадастровим номером 1224887100:01:002:0010, загальною площею 13,5653га, розташованої на території Раївської сільської об`єднаної територіальної громади Синельниківського району Дніпропетровської області;
- зобов`язати ТОВ "Дніпровське рибне господарство" повернути на користь Раївської сільської об`єднаної територіальної громади в особі Раївської сільської ради з приведенням у придатний для використання стан, земельну ділянку водного фонду загальною площею 13,5653га з кадастровим номером 1224887100:01:002:0010, що розташована на території Раївської сільської об`єднаної територіальної громади Синельниківського району Дніпропетровської області, шляхом підписання акту приймання-передачі земельної ділянки;
- зобов`язати ОСОБА_1 повернути на користь Раївської сільської об`єднаної територіальної громади в особі Раївської сільської ради з приведенням у придатний для використання стан, земельну ділянку водного фонду загальною площею 13,5653га з кадастровим номером 1224887100:01:002:0010, що розташована на території Раївської сільської об`єднаної територіальної громади Синельниківського району Дніпропетровської області, шляхом підписання акту приймання-передачі земельної ділянки.
Судові витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідачів.
В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що порушення інтересів держави відбулося через незаконне включення співорендаря у договір оренди земель водного фонду, а саме передачі земельної ділянки у користування без проведення земельних торгів, користування земельною ділянкою без проведення нормативної грошової оцінки, користування землями водного фонду без розроблення паспорту водного об`єкта, без розроблення умов розміру орендної плати за водний об`єкт, а також перебування в суборенді земельної ділянки водного фонду для риборозведення у особи, яка не має права здійснювати таку діяльність.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.11.2025 позовну заяву прокурора залишено без руху на підставі статей 162, 164 Господарського процесуального кодексу України та надано позивачу строк для усунення недоліків.
28.11.2025 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від прокурора надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, до якої надано уточнену позовну заяву з доказами направлення учасникам процесу, та усунуто недоліки позовної заяви.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 30.12.2025.
29.12.2025 відповідач-2 подав до канцелярії суду клопотання про відкладення підготовчого засідання у зв`язку з необхідністю залучення адвоката для надання правової допомоги відповідачу-2 та ознайомлення з матеріалами справи, підготовки відзиву на позов.
30.12.2025 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від прокурора надійшли додаткові пояснення по справі щодо додаткового обґрунтування підстав для представництва прокурором інтересів територіальної громади.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.12.2025 залучено до участі у справі як відповідача-3 - Синельниківську районну державну адміністрацію. Відкладено підготовче засідання на 29.01.2026.
09.01.2026 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач-2 заперечує проти позову та просить відмовити в задоволенні позовних вимог прокурора у повному обсязі. Також, зазначає про застосування строків позовної давності до позовних вимог керівника прокуратури про визнання недійсним договору від 20.11.2017 про зміну та доповнення договору оренди земель водного фонду від 21.11.2007 № 040713103054, укладеного між Синельниківською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області та ТОВ "Дніпровське рибне господарство".
В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що на момент укладання договору оренди земель водного фонду №040713103054 від 21.11.2007 законодавство України не передбачало передачу земельних ділянок на підставі аукціону і законодавець не встановлює заборон щодо перебування земельної ділянки в оренді у декількох співорендарів. Також зазначає, що земельні торги (аукціон) проводяться виключно щодо формування нового права оренди на вільну земельну ділянку, в той час, як наведена земельна ділянка вже перебувала в оренді на підставі спірного договору, у зв`язку з чим на думку відповідача, проведення аукціону не можливе. Додатково зазначає, що ризик будь-якої помилки державного органу (у даному випадку щодо процедури залучення співорендаря без проведення аукціону (торгів) має покладатися на саму державу, а не на особу-орендаря, у зв`язку з чим, якщо Синельниківська районна державна адміністрація дійшла висновку, що відповідне розпорядження є достатнім способом залучення співорендаря до договору оренди земель водного фонду від 21.11.2007 (зі змінами та доповненнями), то ТОВ «Дніпровське рибне господарство» не мало обов`язку і можливості перевіряти законність дій органу державної влади. Відповідач-2 також посилається на те, що розпорядженням голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 23.04.2014 за №Р-231/0/3-14 «Про поновлення, розірвання та внесення змін до договорів оренди земельних ділянок несільськогосподарського призначення державної власності на території Дніпропетровської області» було делеговано районним державним адміністраціям відповідні компетенції, у зв`язку з чим, Синельниківська районна державна адміністрація мала право на прийняття відповідних розпоряджень та укладання спірного договору про внесення змін у договір оренди. Крім цього зазначає, що провадження у справі за вимогою прокурора про визнання недійсним договору суборенди підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмета спору, оскільки відповідач-1 та відповідач-2 дійшли згоди припинити дію спірного договору суборенди. Відповідач-2 в заперечення вимоги прокурора про розірвання договору оренди земель водного фонду зазначає, що попереднім співорендарем було розроблено водогосподарський паспорт, який в установленому порядку було погоджено, а в подальшому відповідачем-2 було здійснено дії щодо його оновлення. Зазначає, що протягом усього періоду користування земельною ділянкою відповідачем-2 сплачувалась орендна плата з урахуванням нормативних приписів, що складала більшу суму ніж встановлено умовами спірного договору оренди. Додатково зазначає, що паспорт водного об`єкту Раївською сільською радою було відправлено на погодження до Південно-Східного сектору Державного агентства водних ресурсів України, а після отримання погодженого паспорту відповідач-2 здійснив оплату за водний об`єкт у сумі, визначеній Регіональним офісом водних ресурсів у Дніпропетровській області. Також зазначає, що розірвання договору оренди земель водного фонду суперечитиме суспільним інтересам та матиме наслідком завдання шкоди органу місцевого самоврядування, в інтересах якого керівником прокуратури подано позов. В той же час, згідно усталеної практики Верховного Суду для сторін договору має бути дотримано принцип «найменших негативних наслідків». В даній справі відсутні порушення інтересів держави, а тому об`єктивно відсутні правові підстави для звернення керівника прокуратури до суду. Прокурором не враховано, що водний об`єкт розташований на території Синельниківського району Дніпропетровської області, який є прифронтовою зоною та вже частково зоною примусової евакуації цивільного населення. 
09.01.2026 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача-2 надійшла заява про застосування строків позовної давності до позовних вимог керівника прокуратури про визнання недійсним договору від 20.11.2017 про зміну та доповнення договору оренди земель водного фонду від 21.11.2007 № 040713103054, укладеного між Синельниківською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області та ТОВ "Дніпровське рибне господарство" та похідної вимоги про зобов`язання ТОВ "Дніпровське рибне господарство" повернути на користь Раївської сільської об`єднаної територіальної громади в особі Раївської сільської ради з приведенням у придатний для використання стан, земельну ділянку водного фонду загальною площею 13,5653га з кадастровим номером 1224887100:01:002:0010, що розташована на території Раївської сільської об`єднаної територіальної громади Синельниківського району Дніпропетровської області, шляхом підписання акту приймання-передачі земельної ділянки.
В обґрунтування заяви зазначає, що прокурор з використанням повноважень, наданих йому Законом України "Про прокуратуру", починаючи з 21.11.2007 (дата укладення договору оренди земель водного фонду № 040713103054, кадастровий номер 1224887100:01:002:0010) та в подальшому мав можливість отримати повну та достовірну інформацію про незаконне, як на його думку, надання спірної земельної ділянки у межах строку позовної давності, чого ним з невідомих причин зроблено не було.
16.01.2026 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від прокурора надійшла відповідь на відзив відповідача-2 та надійшли заперечення на заяву відповідача-2 про застосування строків позовної давності.
Пояснення прокурора на заперечення відповідача-2 аналогічні правовим підставам, які викладені в позовній заяві. Щодо заперечень на заяву відповідача-2 про застосування строку позовної давності прокурор зазначає, що право оренди на спірну земельну ділянку зареєстровано за первинним орендарем 21.11.2007, договір про зміну та доповнення зазначеного договору укладено 20.11.2017 (позовна давність переривалась під час дії карантину встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), який в Україні безперервно тривав до 30.06.2023, та у період дії зупинення перебігу строків позовної давності у зв`язку із уведенням в Україні воєнного стану), а договір суборенди зазначеної земельної ділянки укладено 11.06.2024 і строк позовної давності наразі не пропущено. Про виявленні порушення прокурору стало відомо після опрацювання відомостей, що містяться в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно щодо передачі в оренду земельних ділянок водного фонду територіальними громадами Синельниківського району Дніпропетровської області та отримання інформації від Раївської сільської ради (лист від 16.12.2024) та Регіонального офісу водних ресурсів у Дніпропетровській області (лист від 27.01.2025). Таким чином, на думку прокурора, причини пропуску позовної давності щодо позовної вимоги про розірвання договору оренди земель водного фонду від 20.11.2007 є поважними та підлягають поновленню, а порушене право підлягає захисту.
26.01.2026 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача-2 надійшли заперечення на відповідь на відзив. Суть заперечень відповідача-2 аналогічна запереченням викладеним у відзиві на позов.
29.01.2026 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від прокурора надійшли письмові пояснення щодо заперечень відповідача-2 на відповідь на відзив.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.01.2026 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 17.02.2026.
У судовому засіданні 17.02.2026 прокурор звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю зміни позовних вимог.
Також, у судовому засіданні 17.02.2026 представник відповідача-2 звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю надання додаткових доказів.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.02.2026 відкладено підготовче засідання на 02.03.2026.
24.02.2026 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшли письмові пояснення щодо позовних вимог прокурора та заяви відповідача-2 про застосування строків позовної давності.
В своїх поясненнях позивач зазначає, що попереднім співорендарем було розроблено водогосподарський паспорт, який в установленому порядку було погоджено, в подальшому відповідачем-2 здійснено дії щодо його оновлення, при цьому зазначає, що протягом усього періоду користування земельною ділянкою відповідачем-2 сплачувалась орендна плата з урахуванням нормативних приписів. Додатково зазначає, що паспорт водного об`єкту Раївською сільською радою було відправлено на погодження до Південно-Східного сектору Державного агентства водних ресурсів України, а після отримання погодженого паспорту відповідач-2 здійснив оплату за водний об`єкт у сумі, визначеній Регіональним офісом водних ресурсів у Дніпропетровській області. Також зазначає, що розірвання договору оренди земель водного фонду призведе до збитків громади. Крім того, позивач в своїх поясненнях підтримав заявлену відповідачем-2 заяву про застосування строків позовної давності.
26.02.2026 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача-2 надійшли додаткові пояснення до заяви про застосування наслідків спливу позовної давності.
В своїх поясненнях відповідач-2 зазначає, що про всі дії які відбувалися в межах договору оренди земель водного фонду №040713103054 від 21.11.2007 Синельниківська районна військова адміністрація та Раївська сільська рада були обізнані з моменту укладання цього договору у зв`язку з чим, строк позовної давності до вимог прокурора про визнання недійсним та зобов`язання повернути земельну ділянку сплив.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 17.03.2026.
03.03.2026 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від прокурора надійшла заява про долучення до матеріалів справи копії запиту Керівника Синельниківської окружної прокуратури до Раївської сільської ради №65-583ВИХ-26 від 27.02.2026.
17.03.2026 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від прокурора надійшла заява про долучення до матеріалів справи копії відповіді Виконавчого комітету Раївської сільської ради №01-17-590/0/2-26 від 05.03.2026 на запит Керівника Синельниківської окружної прокуратури.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2026 відкладено розгляд справи по суті на 09.04.2026.
20.03.2026 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача-2 надійшло клопотання про долучення доказів, в якому він просить долучити до матеріалів справи копію додаткової угоди до договору оренди земель водного фонду №040713103054 від 21.11.2007 (зі змінами та доповненнями) з додатками, укладену між Раївською сільською радою та ТОВ "Дніпровське рибне господарство", та копію листа-погодження Південно-Східного сектору Державного агентства водних ресурсів України №213/ПДСХ/21-26 від 16.03.2026.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 09.04.2026 відкладено розгляд справи по суті на 16.04.2026.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.04.2026 відкладено розгляд справи по суті на 20.04.2026.
Судове засідання, призначене на 20.04.2026 о 14:30год. з розгляду справи №904/6551/25, не відбулося з наступних підстав.
Відповідно до акту №30/26 начальника господарського відділу, начальника та головного спеціаліста відділу інформаційно-технічного забезпечення 20.04.2026 в період з 13:10 до 16:40 у приміщенні суду була відсутня електроенергія у зв`язку з аварійним відключенням, що унеможливило проведення судових засідань.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2026 призначено розгляд справи по суті на 22.04.2026.
Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, а також обізнаність сторін про судовий розгляд справи, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.
У судовому засіданні 22.04.2026 проголошене скорочене рішення суду.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представника відповідача-2, з`ясувавши фактичні обставини, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд,-
УСТАНОВИВ:
05.10.2007 головою Синельниківської районної державної адміністрації прийнято розпорядження №577-р-07 «Про надання дозволу громадянинові ОСОБА_2 на укладання договору оренди земель водного фонду (ставок) для здійснення промислового рибальства та рибництва на території Раївської сільської ради» (а.с. 114 том 1) 
За змістом пункту 2 зазначеного розпорядження зобов`язано громадянина ОСОБА_2 укласти з Синельниківською райдержадміністрацією договір оренди земель водного фонду для здійснення промислового рибальства та рибництва на загальній площі 29,5775га, в тому числі площа водного дзеркала 10,8822га, площа прибережної захисної смуги 8,4683га, лісові землі 9,1911га, болота низинні 0,3194га, під господарськими шляхами 0,0094га, гідротехнічними спорудами 0,8871га терміном на 10 (десять) років, з орендною платою, згідно з чинним законодавством на території Раївської сільської ради.
19.10.2007 головою Синельниківської районної державної адміністрації прийнято розпорядження №607-р-07 «Про внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації від 05.10.2007 №577-р-07 «Про надання дозволу громадянинові ОСОБА_2 на укладання договору оренди земель водного фонду (ставок) для здійснення промислового рибальства та рибництва на території Раївської сільської ради» (а.с. 118, 119 том 1).
За змістом пункту 1 даного розпорядження внесено зміни до пункту 2 розпорядження голови райдержадміністрації від 05.10.2007 №577-р-07 «Про надання дозволу громадянинові ОСОБА_2 на укладання договору оренди земель водного фонду (ставок) для здійснення промислового рибальства та рибництва на території Раївської сільської ради» продовживши термін використання земельної ділянки на 30 (тридцять) років.
21.11.2007 на підставі розпорядження голови Синельниківської районної державної адміністрації №577-р-07 від 05.10.2007 та №607-р-07 від 19.10.2007 між Синельниківською районною державною адміністрацією та ОСОБА_2 укладено договір оренди земель водного фонду №040713103054 з кадастровим номером 1224887100:01:002:0010, загальною площею 13,5653га для здійснення промислового рибальства та рибництва, а саме водне дзеркало 5,1837га, прибережна захисна смуга 4,0699га, інші - 4,3117га, який зареєстровано в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Раївській сільській раді Синельниківського району 21.11.2007 за №040713103054 (далі – договір оренди).
За змістом пункту 1 договору оренди, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове, платне володіння і користування землі водного фонду, які знаходяться на території Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області. В оренду передаються землі водного фонду загальною площею 13,5653га, а саме водне дзеркало 5,1837га, прибережна захисна смуга 4,0699га, інші - 4,3117га.
Відповідно до пункту 2.1 договору оренди землі водного фонду передаються в оренду з метою здійснення промислового рибальства та рибництва.
Згідно з пунктом 2.2 договору оренди, договір укладається на термін 30 (тридцять) років.
Пунктом 2.3 договору оренди визначено розмір орендної плати за оренду водного дзеркала на рік встановлений 777,55грн без ПДВ, розмір орендної плати за оренду прибережної захисної смуги на рік встановлений 97,68грн без ПДВ, що загалом складає 875,23грн без ПДВ на рік.
В подальшому розпорядженням голови Синельниківської районної державної адміністрації №Р-261/0/115-16 від 20.09.2016 надано дозвіл Козаченку Миколі Олексійовичу на включення як співорендаря по договорам оренди землі водного фонду, укладених між громадянином ОСОБА_2 та Синельниківською райдержадміністрацією і зареєстрованих Дніпропетровською регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру», про що у книзі державної реєстрації договорів оренди по Раївській сільській раді вчинено записи 21.11.2007 №040713103054 та №040713103055 громадянина ОСОБА_3 (а.с. 32 том 1).
На підставі вищевказаного розпорядження від 20.09.2016 між Синельниківською районною державною адміністрацією, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір від 26.09.2016 про зміну та доповнення договору оренди земель водного фонду за №040713103054 від 21.11.2007.
Відповідно до пункту 2 даного договору до складу орендарів включено ОСОБА_3 . 
Згідно з пункту 3 зазначеного договору сторони домовились, що орендарі по договору оренди земель водного фонду від 21.11.2007 №040713103054 протягом 2 місяців з дня набуття чинності цього договору зобов`язуються за власний рахунок замовити проведення нормативно-грошової оцінки земельної ділянки та подати протягом 6 місяців орендодавцю витяг із затвердженням технічної документації з нормативно-грошової оцінки земельної ділянки. Також, з метою приведення договору оренди земель водного фонду від 21.11.2007 №040713103054 до Типового договору оренди водних об`єктів, затвердженого постановою КМУ від 29.05.2013 №420, Методики визначення розміру плати за надані в оренду водні об`єкти, затвердженої наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 28.05.2013 №236, Методики визначення розміру плати за використання на умовах оренди частини рибогосподарського водного об`єкта, рибогосподарської технологічної водойми, затвердженої наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 14.01.2014 №11, Порядку розроблення паспорта водного об`єкта, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 18.03.2013 №99 оновити паспорт водного об`єкта.
16.11.2016 головою Синельниківської районної державної адміністрації прийнято розпорядження №Р-312/0/115-16 «Про надання дозволу на виключення зі складу співорендарів по договорах оренди земель водного фонду, які розташовані на території Раївської сільської ради та внесення відповідних змін до нього» (а.с. 37, 38 том 1).
Відповідно до зазначеного розпорядження надано дозвіл на виключення зі складу співорендарів по договорах оренди земель водного фонду, укладених між громадянами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Синельниківською райдержадміністрацією, зареєстрованих Дніпропетровською регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру», про що у книзі державної реєстрації договорів оренди по Раївській сільській раді вчинено записи 21.11.2007 №040713103054 та №040713103055 (з урахуванням внесених змін) громадянина ОСОБА_2 . 
Пунктом 2 зазначеного розпорядження зобов`язано ОСОБА_3 з метою приведення діючих договорів оренди земель водного фонду до вимог законодавства України оновити паспорт водного об`єкта та внести відповідні зміни шляхом укладання відповідних угод до договорів оренди земель водного фонду, зареєстрованих Дніпропетровською регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру», про що у книзі державної реєстрації договорів оренди по Раївській сільській раді вчинено записи 21.11.2007 №040713103054 та №040713103055, подати їх на погодження та на державну реєстрацію відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
21.11.2016 на підставі вказаного розпорядження між Синельниківською районною державною адміністрацією та ОСОБА_3 укладено договір про зміну та доповнення договору оренди земель водного фонду №040713103054 від 21.11.2007.
Відповідно до пункту 2 даного договору вирішено виключити зі складу орендарів земель водного фонду громадянина ОСОБА_2 . Інші умови договору залишаються незмінними.
В подальшому розпорядженням голови Синельниківської районної державної адміністрації №Р-324/0/115-17 від 13.10.2017 «Про надання дозволу на включення у якості співорендаря до договорів оренди земель водного фонду, які розташовані на території Раївської сільської ради та внесення відповідних змін» (а.с. 44, 45 том 1) надано дозвіл ОСОБА_3 на включення як співорендаря по договорах оренди земель водного фонду, укладених між громадянином ОСОБА_3 та Синельниківською райдержадміністрацією, зареєстрованих Дніпропетровською регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру», про що у книзі державної реєстрації договорів оренди по Раївській сільській раді вчинено записи 21.11.2007 №040713103054 та №040713103055 ТОВ «Дніпровське рибне господарство» (ідентифікаційний код юридичної особи 41457307).
20.11.2017 відповідно до зазначеного розпорядження між Синельниківською районною державною адміністрацією та ОСОБА_3 укладено договір про зміну та доповнення договору оренди земель водного фонду №040713103054 від 21.11.2007.
Відповідно до пункту 2 даного договору вирішено включити до складу орендарів Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство».
26.04.2018 головою Синельниківської районної державної адміністрації прийнято розпорядження №Р-164/0/115-18 «Про припинення права користування землями водного фонду, які розташовані на території Раївської сільської ради та внесення відповідних змін до договору оренди» (а.с. 53, 54 том 1).
Відповідно до пункту 1 зазначеного розпорядження прийнято рішення припинити право користування земельною ділянкою державної власності для рибогосподарських потреб площею 13,5653га, кадастровий номер 1224887100:01:002:0010 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1043142012248, номер запису про інше речове право: 16690703 від 28.09.2016), що посвідчується договором оренди земель водного фонду від 21.11.2007 №040713103054 громадянином ОСОБА_3 .
02.05.2018 на підставі вищевказаного розпорядження між Синельниківською районною державною адміністрацією, ТОВ «Дніпровське рибне господарство» (відповідач-2) та ОСОБА_3 укладено договір про зміну та доповнення договору оренди земель водного фонду №040713103054 від 21.11.2007, відповідно до пункту 2 якого, сторонами внесено зміни шляхом припинення права користування земельною ділянкою державної власності площею 13,5653 га, кадастровий номер 1224887100:01:002:0010 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1043142012248, номер запису про інше речове право: 16690703 від 28.09.2016), що посвідчується договором оренди земель водного фонду від 21.11.2007 №040713103054 громадянином ОСОБА_3 .
17.05.2024 Раївською сільською радою прийнято рішення №1097-34/VIII «Про погодження ТОВ «Дніпровське рибне господарство» укладання договору суборенди земельної ділянки з кадастровим номером 1224887100:01:002:0010» (а.с. 74, 75 том 1), відповідно до якого погоджено ТОВ «Дніпровське рибне господарство» (ідентифікаційний код юридичної особи - 41457307) укладення з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) договору суборенди земельної ділянки загальною площею 13,5653га, кадастровий номер 1224887100:01:002:0010, для рибогосподарських потреб (код КВЦПЗ - 10.07), що розташована на території Раївської сільської ради.
11.06.2024 на підставі зазначеного рішення, між ТОВ «Дніпровське рибне господарство» (далі – суборендодавець, відповідач-2) та ОСОБА_1 (далі – суборендар, відповідач-1) укладено договір суборенди земель водного фонду (далі – договір суборенди). 
За змістом пункту 1 договору суборенди суборендодавець на підставі договору оренди земель водного фонду №040713103054 від 21.11.2007, укладеного з Синельниківською РДА та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29.06.2016 (з договорами про зміни та доповнення від 21.11.2016, 20.11.2017, 02.05.2018, номер запису про інше речове право 16690703) та на підставі рішення Раївської сільської ради від 17.05.2024 надає, а суборендар ОСОБА_1 приймає в строкове платне володіння та користування землі водного фонду, які знаходяться на території Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області площею 13,5653га, кадастровий номер 1224887100:01:002:0010, нормативно-грошова оцінка земельної ділянки становить 488364,09грн. 
Згідно з пунктом 2 договору суборенди землі водного фонду передаються в суборенду для здійснення промислового рибальства та рибництва. Договір укладається строком на 5 років з дати підписання сторонами акту приймання-передачі земель водного фонду. Розмір суборендної плати за рік становить 3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки та складає 14650,92грн.
Право комунальної власності на зазначену земельну ділянку за Раївською сільською радою Синельниківського району Дніпропетровської області було зареєстровано в 2021 році на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» № 1423-IX від 28.04.2021, яким внесено зміни до Земельного кодексу України відповідно до абзацу 1 п. 24 Розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України.
Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка з кадастровим номером 1224887100:01:002:0010 перебуває у комунальній власності Раївської сільської ради, про що здійснено відповідну реєстрацію на підставі рішення державного реєстратора Раївської сільської ради Єрьоміної С.М. за №73150637 від 16.05.2024 (номер відомостей про речове право: 55029697).
Прокурор вважає, що порушення інтересів держави відбулося через незаконне включення співорендаря у договір оренди земель водного фонду, а саме передачі земельної ділянки у користування без проведення земельних торгів, користування земельною ділянкою без проведення нормативної грошової оцінки, користування землями водного фонду без розроблення паспорту водного об`єкта, без розроблення умов розміру орендної плати за водний об`єкт, а також перебування в суборенді земельної ділянки водного фонду для риборозведення у особи, яка не має права здійснювати таку діяльність, що і є причиною виникнення спору.
Щодо наявності підстав для представництва інтересів держави в суді прокурором слід зазначити наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Такі випадки встановлено частиною третьою статті 23 Закону України "Про прокуратуру".
Наведеною нормою передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Із зазначеної норми вбачається, що підстави для представництва прокурором інтересів держави в суді складаються з чотирьох елементів:
1) наявність інтересів держави у спірних відносинах;
2) порушення/загроза порушення зазначених інтересів;
3) наявність/відсутність компетентного суб`єкта владних повноважень, який має захищати зазначені інтереси держави;
4) нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави компетентним суб`єктом владних повноважень (у разі його наявності).
Статтею 53 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Крім того, Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява № 61517/00, пункт 27).
Водночас, Європейський Суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.
Відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec (2012)11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам "Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції", прийнятій 19.09.2012 на 1151-му засіданні заступників міністрів ( далі у тексті Рекомендації), якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.
У пункті 7 Рекомендацій передбачено, що ілюстрацією повноважень публічних обвинувачів у системі загального права є визнання або анулювання шлюбів, захист дітей або недієздатних осіб і реєстрацію або припинення діяльності асоціацій та фондів. Іншою групою повноважень публічних обвинувачів є правовий контроль публічної адміністрації та інших юридичних осіб під кутом зору відповідності їх діяльності закону. В цілому, ці повноваження покладені на публічного обвинувача з міркувань публічного інтересу та захисту прав людини і, як правило, здійснюється в суді.
З огляду на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.
Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).
Пунктами 4, 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №3-рп/99 визначено, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, а отже прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах і може здійснювати представництво в порядку, передбаченому процесуальним законом.
"Інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17).
Поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади, і який має передбачені законодавчим актом, тобто законом, повноваження на подання відповідного позову до суду.
Відповідно до статті 14 Конституції України, статті 1 Земельного кодексу України, статті 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Згідно зі статтею 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування.
Згідно зі статтями 7, 140 Конституції України в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування. Територіальна громада має право самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і Законів України.
Відповідно до статті 142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є, у тому числі, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах.
Приписами частини п`ятої статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.
У зв`язку з внесенням Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" змін до Земельного кодексу України, відповідно до пп. "а" пункту 24 Розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України, з дня набрання чинності цим пунктом (27.05.2021) землями комунальної власності - територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель, що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук) та земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення.
Державна реєстрація є не підставою набуття права власності, а лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, і ототожнювати факт набуття права власності із фактом його державної реєстрації не можна. Досліджуючи обставини наявності в особи права власності, насамперед необхідно з`ясувати підстави, з яких особа набула такого права^ оскільки факт реєстрації права власності є лише елементом юридичного складу, що зумовлює визнання права власності, а не підставою набуття цього права. Сама по собі реєстрація права не є підставою виникнення права власності, оскільки такої підстави закон не передбачає.
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 917/553/17.
Таким чином, власником та розпорядником земельних ділянок водного фонду, розташованих за межами населеного пункту на теперішній час є саме Раївська сільська об`єднана територіальна громада в особі Раївської сільської ради, а тому прокурором при поданні позовної заяви належним чином визначено суб`єктів відповідних спірних правовідносин.
Разом із цим, чинним законодавством чітко не визначено, що необхідно розуміти під "нездійсненням або неналежним здійсненням суб`єктом владних повноважень своїх функцій", у зв`язку із чим прокурор у кожному випадку обґрунтовує та доводить наявність відповідних фактів самостійно з огляду на конкретні обставини справи.
Нездійснення захисту полягає у тому, що уповноважений суб`єкт владних повноважень за наявності факту порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.
Така поведінка (бездіяльність) уповноваженого державного органу може вчинятися з умислом чи з необережності; бути наслідком об`єктивних (відсутність коштів на сплату судового збору, тривале не заповнення вакантної посади юриста) чи суб`єктивних (вчинення дій на користь можливого відповідача, інших корупційних або кримінально караних дій) причин.
Представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень.
Прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також іншими документами, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва.
Представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.
Крім того, жодним нормативним актом не визначено переліку доказів, виключно на підставі яких суд має встановлювати наявність у прокурора підстав для реалізації конституційної функції представництва інтересів держави в суді.
В постанові від 24.04.2019 по справі № 911/1292/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив наступне.
Водночас, є категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".
ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує, наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін. У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 №1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не належать до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему здійснення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.".
Прокурор надав належним чином засвідчені докази надсилання ним на адресу позивача листів про надання інформації щодо вжитих заходів, у тому числі представницького характеру, спрямованих на захист порушених інтересів держави шляхом визнання недійсним договору суборенди землі, розірвання договору оренди та повернення земельної ділянки.
Зі змісту відповідей позивача вбачається, що уповноваженим органом не вживалися заходи щодо визнання недійсним договору оренди землі, розірвання договору оренди та повернення земельної ділянки.
Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19), прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (п. 43).
Про свій намір звернутися з даним позовом прокурор повідомив позивача в порядку статті 23 Закону України "Про прокуратуру" шляхом направлення листів №65-3741ВИХ-25 від 27.10.2025 (а.с. 129 том 1).
Таким чином, господарський суд приходить до висновку, що прокурор при зверненні з даним позовом з дотриманням норм статті 53 Господарського процесуального кодексу України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру" визначив уповноважений орган державної влади та належним чином обґрунтував необхідність захисту інтересів держави у спірних правовідносинах внаслідок у тому числі бездіяльності позивача.
Отже, у цій справі прокурор, звертаючись з позовом до суду, дотримався передбачених чинним законодавством вимог для представництва інтересів держави.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги прокурора такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Предметом доказування у цій справі є обставини щодо правомірності укладення відповідачами спірних договорів оренди і суборенди земель водного фонду, наявності/відсутності порушення відповідачем-2 положень договору оренди земель водного фонду і підстав для розірвання такого договору та повернення земельної ділянки, наявності/відсутності порушення відповідачем-2 інтересів держави в особі Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області.
Щодо вимоги прокурора про визнання договору суборенди земель водного фонду від 11.06.2024 недійсним суд зазначає наступне.
Статтею 1 Водного кодексу України (у редакції чинній на час укладання договору суборенди) визначено, що водний об`єкт - природний або створений штучно елемент довкілля, в якому зосереджуються води (море, лиман, річка, струмок, озеро, водосховище, ставок, канал (крім каналу на зрошувальних і осушувальних системах), а також водоносний горизонт).
Відповідно до статті 3 Водного кодексу України (в редакції чинній на момент укладання спірного договору суборенди) усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд. До водного фонду України належать: поверхневі води; природні водойми (озера); водотоки (річки, струмки); штучні водойми (водосховища, ставки) і канали, крім каналів на зрошувальних і осушувальних системах; інші водні об`єкти; підземні води та джерела; внутрішні морські води та територіальне море.
Статтею 4 Водного кодексу України (в редакції чинній на момент укладання спірного договору суборенди) визначено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.
Такі ж положення передбачені статтею 58 Земельного кодексу України.
Згідно з частиною першою статті 59 Земельного Кодексу України (в редакції, чинній станом на момент укладення договору суборенди земельної ділянки) землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.
Відповідно до частини четвертої статті 59 Земельного кодексу України (в редакції, чинній станом на момент укладення договору суборенди земельної ділянки) громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і внутрішнього водного транспорту в порядку, встановленому законом.
Частиною першою статті 85 Водного кодексу України (в редакції, чинній станом на момент укладення договору суборенди земельної ділянки) унормовано, що порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством.
Згідно з частиною третьою статті 85 Водного кодексу України (в редакції, чинній станом на момент укладення договору суборенди земельної ділянки) у тимчасове користування за погодженням з постійними користувачами земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення та берегових смуг водних шляхів можуть надаватися підприємствам, установам, організаціям, об`єднанням громадян, релігійним організаціям, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, а також для проведення науково-дослідних робіт.
Частиною першою статті 6 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній станом на момент укладення договору суборенди земельної ділянки) орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.
Відповідно до статті 93 Земельного кодексу України (в редакції, чинній станом на момент укладення договору суборенди земельної ділянки) право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Приписами частини першої статті 8 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній станом на момент укладення договору суборенди земельної ділянки) визначено, що орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця (крім випадків, визначених законом). Якщо протягом одного місяця орендодавець не надішле письмового повідомлення щодо своєї згоди чи заперечення, орендована земельна ділянка або її частина може бути передана в суборенду.
Частинами першою та другою статті 15 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній станом на момент укладення договору суборенди земельної ділянки) передбачено, що істотними умовами договору оренди землі є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. 
Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених Законом, є підставою для визнання договору недійсним.
Згідно з частиною третьою статті 774 Цивільного кодексу України до договору піднайму застосовуються положення про договір найму.
Поряд з цим, за змістом статті 51 Водного кодексу України (в редакції чинній на момент укладення договору суборенди) передбачено, що передача орендарем права на оренду водного об`єкта іншим суб`єктам господарювання забороняється. 
Відповідно до частини першої статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Так, частина перша статті 68 Конституції України закріплює обов`язок кожного неухильно дотримуватися Конституції України та законів України. Виконання цього обов`язку забезпечується частиною другою цієї статті шляхом встановлення презумпції знання законів кожним: «незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності».
Відповідно до частин першої та другої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 у справі №916/3156/17 визначила, що правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту.
Відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Частиною першою статті 207 Господарського кодексу України (в редакції чинній на момент укладення договору суборенди) передбачено, що господарське зобов`язання, яке не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції, може бути на вимогу однієї із сторін або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.
До господарських договорів, які підпадають під ознаки частини першої статті 207 Господарського кодексу України, слід відносити ті, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави і суспільства і спрямовані, зокрема, на незаконне користування, об`єктами права власності українського народу – землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (статті 14, 15 Конституції України).
Частиною третьою статті 207 Господарського кодексу України (в редакції чинній на момент укладення договору суборенди) передбачено, що виконання господарського зобов`язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення.
З огляду на викладені норми законодавства, що регулюють відносини з питань оренди водного об`єкта, яким є ставок з площею водного дзеркала 5,1857га, що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 1224887100:01:002:0010, враховуючи особливості використання земельної ділянки, а саме для здійснення промислового рибальства та рибництва, положення пунктів 2.3, 3 договору суборенди та приймаючи до уваги заборону суборенди таких об`єктів за виключенням спеціального водокористування, зазначене свідчить про істотне порушенням вимог законодавства та умов договору оренди щодо передачі земельної ділянки водного фонду, на якій розташований водний об`єкт в суборенду. 
Таким чином, наявні підстави для визнання договору суборенди недійсним у відповідності до положень статей 203, 215, 216 Цивільного кодексу України.
Отже, вимоги прокурора про визнання недійсним договору суборенди земельної ділянки водного фонду від 11.06.2024 укладеного між ТОВ «Дніпровське рибне господарство» та ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Фактичне розірвання 24.11.2025 наведеного договору суборенди відповідачами 1 і 2 не свідчить про відповідність такого договору законодавству і не може бути підставою для відмови в задоволенні вимоги прокурора про визнання недійсним такого договору суборенди. 
Щодо вимог прокурора про визнання недійсним договору від 20.11.2017 про зміну та доповнення договору оренди земель водного фонду від 21.11.2007 за №040713103054, розірвання договору оренди земель водного фонду від 21.11.2007 за №040713103054 (зі змінами та доповненнями) та зобов`язання відповідачів повернути на користь Раївської сільської об`єднаної територіальної громади в особі Раївської сільської ради, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною першою статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. 
Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 152 Земельного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.
Відповідно до статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Частиною другою статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків i моральної шкоди.
Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Відповідна правова позиція була викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 912/1385/17 та від 04.12.2019 у справі №183/1749/17.
Разом з цим, у частині другій статті 651 Цивільного кодексу України йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.
Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення визначається виключно за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору.
Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.
Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.
У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.
Відповідно до листа Виконавчого комітету Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області №01-17-590/0/2-26 від 05.03.2026, наданого на лист прокурора №65-583ВИХ-26 від 27.02.2026 (а.с. 46 том 3), Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровське рибне господарство" здійснює оплату за укладеним договором оренди належним чином за весь період оренди, починаючи з 20.11.2017 і до цього часу (в тому числі в 2026 році) з урахуванням щорічних коефіцієнтів індексації, визначених діючим законодавством. Заборгованість у орендаря зі сплати орендної плати відсутня.
На підставі рішення Раївської сільської ради №1373-45/VIII від 13.06.2025 Державним підприємством "Центр державного земельного кадастру" Дніпропетровської регіональної філії на замовлення ТОВ "Дніпровське рибне господарство" було розроблено Технічну документацію з нормативної грошової оцінки земельної ділянки 10.07 Для рибогосподарських потреб, площею 13,5653га на території Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області у розмірі 320190,29грн.
Рішенням Раївської сільської ради від 10.12.2025 № 1486-51/VIII нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер 1224887100:01:002:0010 у розмірі 320190,29грн була затверджена. Згідно норм статті 271 (п.271.2) Податкового кодексу України Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровське рибне господарство" буде сплачувати орендну плату, виходячи з розміру нормативної грошової оцінки 320190,29грн, починаючи з 01.01.2027.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровське рибне господарство" в 2025 році сплачувало орендну плату згідно з нормативною грошовою оцінкою земельної ділянки водного фонду у розмірі 546967,82грн, розмір якої відповідно до укладеного договору оренди та норм діючого законодавства розраховано із застосуванням коефіцієнту індексації вартості 1га ріллі, що є вищим, ніж по землям водного фонду.
Також з даного листа вбачається, що ТОВ "Дніпровське рибне господарство" сплатило орендну плату за січень 2026 року 1476,82грн згідно з нормативною грошовою оцінкою земельної ділянки водного фонду у розмірі 590725,27грн, визначеною із урахуванням коефіцієнту індексації вартості 1га ріллі станом на 01 січня 2026 року.
Крім того, в зазначеному листі повідомлено, що додаткова угода до договору оренди земель водного фонду №040713103054 від 21.11.2007 (зі змінами та доповненнями), укладена між Раївською сільською радою та ТОВ "Дніпровське рибне господарство" відповідно до Типового договору оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом водного фонду, затвердженого Кабінетом Міністрів України, направлена на погодження Південно-Східного сектору Державного агентства водних ресурсів (супровідний лист Раївської сільської ради № 01-17-2999/0/2-25 від 19.12.2025).
Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи, наданими як самим прокурором так і відповідачем-2 (а.с. 47-49, 64-76 том 3).
18.11.2025 Державним агентством водних ресурсів погоджено Паспорт водного об`єкта (а.с. 77-85 том 3).
З огляду на викладене, господарський суд вважає не доведеним факт наявності шкоди, завданої Раївській сільській раді через укладання з відповідачем-2 договору оренди, вираженої чи то у вигляді реальних збитків, чи то упущеної вигоди, яка не дозволяє орендодавцеві отримати очікуване при укладенні договору.
Також, суд констатує відсутність істотної різниці між тим, на що мала право розраховувати Раївська сільська рада, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.
З огляду на наведене, господарський суд вважає, що ця обставина унеможливлює застосування до відповідача-2 відповідальності у визначеному прокурором виді.
Крім того, господарський суд констатує, що із матеріалів справи убачається, що дії відповідача-2 з часу укладення спірного договору про внесення змін до договору оренди були направлені на його виконання, а підстав стверджувати про бездіяльність відповідача-2 чи спроб ухилитися від такого виконання немає.
Враховуючи, що шкода є однією з обставин, що підлягає доказуванню під час розгляду справ про розірвання договорів на підставі статті 651 Цивільного кодексу України, а прокурор не навів будь-яких обґрунтувань щодо характеру та розміру такої шкоди, не надав відповідні докази, то саме прокурор, який діє в інтересах позивача, відповідно до частини четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України, має нести ризик настання наслідків невчинення ним відповідних процесуальних дій.
На підставі викладеного, господарський суд дійшов до висновку, що у прокурора відсутні підстави вимагати розірвання договору оренди земель водного фонду, площею 13,5653га, кадастровий номер 1224887100:01:002:0010, укладеного 21.11.2007 та повернення цього об`єкта позивачу. 
Окрім того, позивач не був значною мірою позбавлений того, на що він розраховував при укладенні договору, у розумінні положень частини другої статті 651 Цивільного кодексу України, а також стверджує, що задоволення позовних вимог прокурора навпаки призведе до збитків громади.
Щодо приведення у відповідність до вимог законодавства договору оренди земельної ділянки.
Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо уточнення порядку передачі в оренду водних об`єктів у комплексі з земельними ділянками» договори оренди водних об`єктів, укладені в порядку, визначеному законодавством до набрання чинності цим Законом, діють у строки та на умовах, визначених такими договорами. Поновлення таких договорів здійснюється без проведення земельних торгів у порядку укладення договорів оренди землі.
Сторони договорів оренди водних об`єктів, договорів оренди земельних ділянок під водними об`єктами, укладених до набрання чинності ним Законом, які не містять умов щодо розміру орендної плати за земельну ділянку, на якій розташований водний об`єкт або щодо розміру орендної плати за водний об`єкт, зобов`язані визначити такі умови протягом року з дня набрання чинності цим Законом.
Станом на 02.03.2021 - тобто на момент набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо уточнення порядку передачі в оренду водних об`єктів у комплексі з земельними ділянками» повноваження територіальних громад сіл, селищ та міст щодо земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, та порядок їх переходу у комунальну власність регулювались пунктом 24 Перехідних положень Земельною кодексу України.
Зазначеним Законом не встановлено ані процедури, ані обов`язку саме орендаря вжити заходи для визначення вартості оренди водного об`єкту у договорі оренди землі, а також, відсутні наслідки спливу річного строку на внесення таких змін до договору оренди.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо уточнення порядку передачі в оренду водних об`єктів у комплексі з земельними ділянками», Водним кодексом України, підзаконними нормативними актами не встановлено порядку, за яким сторони договорів мали визначити умови щодо розміру орендної плати за водний об`єкт.
Статтею 15 Закону України «Про оцінку земель» визначено, що підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Також, стаття 13 наведеного Закону не містить такої підстави для проведення нормативної грошової оцінки земель — внесення змін до договору оренди або визначення вартості оренди водного об`єкту.
Визначення ж розміру плати за надані в оренду водні об`єкти є виключними повноваженнями Регіонального офісу водних ресурсів у Дніпропетровській області згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №393 «Про затвердження Положення про Державне агентство водних ресурсів України» та Наказу Держводагентства від 22.01.2022 №11.
Статтею 16 Цивільного Кодексу України передбачено захист права як шляхом припинення правовідношення, так і шляхом зміни правовідношення.
Згідно зі статтею 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умов договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкту оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Тому необхідність внесення до договору оренди землі змін щодо розміру орендної плати за користування водним об`єктом не є підставою для розірвання, а є лише підставою для зміни договору, що безпосередньо і було здійснено Раївською сільською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпровське рибне господарство» шляхом укладення 16.03.2026 додаткової угоди до договору оренди земель водного фонду №040713103054 від 21.11.2007 (а.с. 65-69 том 3).
Господарський суд зазначає, що прокурор звертаючись із заявленими позовними вимогами, обрав такий спосіб відстоювання інтересів держави та захист прав територіальної громади, що фактично позбавляє бюджет Раївської сільської ради доходів від укладеного договору оренди земель водного фонду.
Враховуючи все вище викладене, а також встановлені судом обставини, господарський суд зазначає наступне.
Стаття 14 Господарського процесуального кодексу України визначає принцип диспозитивності господарського судочинства та встановлює, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.
Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього ж Кодексу.
Так, відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлено законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 Цивільного кодексу України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, такий правочин може бути визнано судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 Цивільного кодексу України).
Нікчемний правочин є недійсним у силу прямої вказівки закону за фактом наявності певної умови (обставини). Натомість оспорюваний правочин Цивільний кодекс імперативно не визнає недійсним, допускаючи можливість визнання його таким у судовому порядку на вимогу однієї зі сторін або іншої заінтересованої особи, якщо в результаті судового розгляду буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину в порядку, передбаченому процесуальним законом.
При цьому оспорюваний правочин є вчиненим, породжує юридично значущі наслідки, обумовлені ним, й у силу презумпції правомірності правочину за статтею 204 Цивільного кодексу України вважається правомірним, якщо не буде визнаний судом недійсним.
Таким чином, при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.
Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 Господарського процесуального кодексу України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити. Близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі №761/45721/16-ц.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.
Особа, яка звертається до суду з позовом вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
Оцінка предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (такий правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 22.09.2022 у справі № 924/1146/21, від 06.10.2022 у справі № 922/2013/21, від 17.11.2022 у справі № 904/7841/21).
У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 у справі №761/26815/17 міститься висновок про те, що недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документу, як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.
Таким чином, у господарському провадженні особами здійснюється реалізація права на захист їх цивільних прав за допомогою способів захисту.
Виходячи з наведених норм, при розгляді позову про визнання недійсним оспорюваного правочину судом повинно вирішуватися питання про спростування презумпції правомірності правочину та має бути встановлено не лише наявність підстав, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним, але й чи було порушене цивільне право або інтерес особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право (інтерес) порушене та в чому полягає порушення.
Крім того, господарський суд враховує, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.
При цьому відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №910/15262/18, від 03.03.2020 у справі №910/6091/19).
Поряд з цим у названих постановах Верховного Суду також відзначено, що у разі з`ясування обставин відсутності порушеного права позивача (що є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові), судам не потрібно вдаватись до оцінки спірного правочину на предмет його відповідності положенням законодавства.
Як встановлено статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.
Частиною першою статті 78 Господарського процесуального кодексу визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами частини першої статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Підсумовуючи викладене, господарський суд зазначає, що прокурором не доведено належними та допустимими доказами порушення прав та охоронюваних законом інтересів Раївської сільської ради діями чи бездіяльністю відповідача-2, у зв`язку з чим, позовні вимоги в частині визнання недійсним договору від 20.11.2017 про зміну та доповнення договору оренди земель водного фонду від 21.11.2007 за №040713103054, розірвання договору оренди земель водного фонду від 21.11.2007 за №040713103054 (зі змінами та доповненнями) та зобов`язання відповідача-2 повернути земельну на користь Раївської сільської об`єднаної територіальної громади в особі Раївської сільської ради не підлягають задоволенню.
Підставою для відмови в задоволенні позову в частині зобов`язання ОСОБА_1 повернути на користь Раївської сільської об`єднаної територіальної громади в особі Раївської сільської ради з приведенням у придатний для використання стан, земельної ділянки є фактична відсутність у користуванні відповідача-1 спірної земельної ділянки.
Наведене підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав №453670267 від 26.11.2025, №473768417 від 22.04.2026, копією акту приймання-передачі земельної ділянки від 24.11.2025. 
Також, суд звертає увагу на наступне. 
Як зазначалось вище, позовні вимоги прокурора складаються в тому числі з визнання недійсним договору від 20.11.2017 про зміну та доповнення договору оренди земель водного фонду від 21.11.2007 за №040713103054 (відповідно до якого орендарем є саме ТОВ «Дніпровське рибне господарство»), а також розірвання договору оренди земель водного фонду від 21.11.2007 за №040713103054 (зі змінами та доповненнями).
На думку суду, наведені вимоги є суперечливими, оскільки в разі задоволення вимоги про визнання недійсним договору від 20.11.2017 про зміну та доповнення договору оренди буде під питанням відповідність закону договору оренди земель водного фонду від 21.11.2007 за №040713103054 (в тому числі у зв`язку зі зміною суб`єктного складу сторін договору). В той же час прокурор стверджує саме про необхідність розірвання договору оренди земель водного фонду від 21.11.2007 за №040713103054. 
Стосовно інших доводів сторін та прокурора суд зазначає наступне.
Враховуючи положення частини першої статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №№2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 (заява №4909/04), відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).
Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами, аргументи прокурора і сторін та надана їм правова оцінка. Решта доводів та заперечень судом до уваги не береться, оскільки вони не спростовують наведених вище висновків.
Щодо заяви відповідача-2 про застосування строків позовної давності до позовних вимог прокурора про визнання недійсним договору від 20.11.2017 про зміну та доповнення договору оренди земель водного фонду від 21.11.2007 року № 040713103054 та похідної вимоги про зобов`язання відповідача-2 повернути на користь позивача земельну ділянку водного фонду господарський суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
Оскільки господарський суд вважає за необхідне відмовити в позові з підстав його необґрунтованості та відсутністю порушеного права позивача, а не у зв`язку зі спливом позовної давності, то подана заява не підлягає розгляду та наявність чи порушення строку не перевіряється судом, оскільки жодним чином не впливають прийняте рішення.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідачів-1 і 2 пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 2422,40грн шляхом стягнення на користь Дніпропетровської обласної прокуратури по 1211,20грн.
Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд
ВИРІШИВ:
Позов Керівника Синельниківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Раївської сільської ради до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровське рибне господарство" та Синельниківської районної державної адміністрації про визнання недійсними договорів, розірвання договору оренди землі, зобов`язання повернути земельну ділянку водного фонду – задовольнити частково.
Визнати недійсним договір суборенди земельної ділянки водного фонду з кадастровим номером 1224887100:01:002:0010, укладений 11.06.2024 між ТОВ "Дніпровське рибне господарство" та ОСОБА_1 .
Відмовити в задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним договору від 20.11.2017 про зміну та доповнення договору оренди земель водного фонду від 21.11.2007 за №040713103054, укладеного між Синельниківською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області та ТОВ "Дніпровське рибне господарство".
Відмовити в задоволенні позовних вимог в частині розірвання договору оренди земель водного фонду від 21.11.2007 за №040713103054 (зі змінами та доповненнями), зареєстрованого у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Раївській сільській раді Синельниківського району 21.11.2007 за №040713103054 щодо земельної ділянки водного фонду з кадастровим номером 1224887100:01:002:0010, загальною площею 13,5653га, розташованої на території Раївської сільської об`єднаної територіальної громади Синельниківського району Дніпропетровської області.
Відмовити в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровське рибне господарство" повернути на користь Раївської сільської об`єднаної територіальної громади в особі Раївської сільської ради з приведенням у придатний для використання стан, земельної ділянки водного фонду загальною площею 13,5653га з кадастровим номером 1224887100:01:002:0010, що розташована на території Раївської сільської об`єднаної територіальної громади Синельниківського району Дніпропетровської області, шляхом підписання акту приймання-передачі земельної ділянки.
Відмовити в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання ОСОБА_1 повернути на користь Раївської сільської об`єднаної територіальної громади в особі Раївської сільської ради з приведенням у придатний для використання стан, земельної ділянки водного фонду загальною площею 13,5653га з кадастровим номером 1224887100:01:002:0010, що розташована на території Раївської сільської об`єднаної територіальної громади Синельниківського району Дніпропетровської області, шляхом підписання акту приймання-передачі земельної ділянки.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (реквізити отримувача: 49044, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, 38, IBANUA228201720343160001000000291, МФО 820172, код ЄДРПОУ 02909938, банк: Державна казначейська служба України м. Київ) 1211,20грн - витрат по сплаті судового збору.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровське рибне господарство" (49051, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Калинова, буд. 3, ідентифікаційний код 41457307) на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (реквізити отримувача: 49044, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, 38, IBANUA228201720343160001000000291, МФО 820172, код ЄДРПОУ 02909938, банк: Державна казначейська служба України м. Київ) 1211,20грн - витрат по сплаті судового збору.
Видати накази після набрання рішенням законної сили.
Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 01.05.2026. 

Суддя В.О. Татарчук