ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" травня 2026 р. Справа№ 910/16333/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Руденко М.А.
суддів: Пономаренка Є.Ю. 
Барсук М.А. 

при секретарі:  Реуцькій Т.О.

за участю представників сторін:
від позивача: не з`явились; 
від відповідача: не з`явились, 
розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Укргазтрейдинг"
на ухвалу господарського суду міста Києва від 13.01.2026 про передачу позовної заяви за виключною підсудністю до господарського суду Івано-Франківської області
у справі №910/16333/25 (суддя Котков О.В.)
за позовом Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини (району) 
до товариства з обмеженою відповідальністю "Укргазтрейдинг"
про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2025 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про стягнення боргу, 3% річних та інфляційних в загальному розмірі 711 031, 01 грн за електричну енергію. 
Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.06.2025 позовну заяву Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини (району) до товариства з обмеженою відповідальністю "Укргазтрейдинг" про стягнення грошових коштів, передано за виключною підсудністю до господарського суду Івано-Франківської області.
Мотивуючи ухвалу, суд першої інстанції зазначив, що: 
- згідно з ч. 3 ст. 30 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою;
- за правилами чинного ГПК України, виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном (постанова Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №910/6644/18, постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №910/10647/18);
- словосполучення "з приводу нерухомого майна" у ч. 3 ст. 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі №911/2390/18);
- до спорів предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору, поширюються норми частини третьої статті 30 ГПК України, а оскільки предметом спору у даній справі є стягнення грошових коштів сплачених за поставлену електричну енергію до об`єктів нерухомого майна, місцезнаходженням яких є Івано-Франківська область, то поданий позов має розглядатись у господарському суді Івано-Франківської області за виключною підсудністю, тобто за місцезнаходженням нерухомого майна.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представник товариства з обмеженою відповідальністю "Укргазтрейдинг" звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить: прийняти дану апеляційну скаргу до розгляду; скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 13.01.2025 у справі №910/16333/25, як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, та направити справу для продовження розгляду до господарського суду міста Києва.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що предметом розгляду справи №910/16333/25, є вимога про стягнення грошових коштів, а саме грошове зобов`язання. При цьому, умовами договору про постачання електричної енергії споживачу від 05.01.2024 №13, не врегульовано питання щодо місця виконання саме грошового зобов`язання. Даний спір безпосередньо не пов`язаний з місцем виконання договору, оскільки предметом спору є вимога про стягнення коштів, а не спір про зобов`язання надати, обумовлені договором про постачання електричної енергії споживачу від 05.01.2024 №13, послуги щодо постачання електричної енергії тощо.
Наведена місцевим судом правова позиція Великої Палати Верховного Суду у справі №911/2390/18 не є релевантною до даної справи, оскільки спір у вказаній справі виник з приводу стягнення заборгованості за користування нерухомим майном за договором оренди, тому суд касаційної інстанції констатував, що такий спір є спором "з приводу" нерухомого майна, та застосував норми виключної підсудності відповідно до ч. 3 ст. 30 ГПК України.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 апеляційну скаргу у справі №910/16333/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Руденко М.А. (головуючий суддя (суддя-доповідач), судді: Барсук М.А., Пономаренко Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Укргазтрейдинг" на ухвалу господарського суду міста Києва від 13.01.2026 у справі №910/16333/25, розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, витребувано у господарського суду міста Києва матеріали справи №910/16333/25.
02.03.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/16333/25.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2026 ухвалено розгляд апеляційної скарги здійснювати з повідомленням учасників справи. Судове засідання призначено на 07.04.2026.
07.04.2026 представники сторін у судове засідання не з`явились, у зв`язку з чим ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2026 розгляд справи відкладено на 05.05.2026.
05.05.2026 представники сторін не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце справи сторони повідомлялись належним чином, а саме шляхом направлення процесуальних документів до їх електронних кабінетів через систему «Електронний суд», що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного документа (а.с. 111-113).
Відповідно до ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету.
Частинами 5 та 7 ст. 6 ГПК України визначено, що суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.
А тому, колегія суддів, зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалась обов`язковою, дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представників сторін у судовому засіданні 05.05.2026.
Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, у 2024 році Івано-Франківською КЕЧ, за результатами проведених відкритих торгів (UA-2023-12-08-020046-а), між товариством з обмеженою відповідальністю «Укргазтрейдинг» та Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини (району) 05.01.2024 було укладено договір №13 (надалі - договір) про постачання електричної енергії споживачу.
Як зазначає позивач, після здійснення оплати за електричне енергію, в процесі перевірки відповідності ціни на одиницю товару з урахуванням всіх її складових встановлених у додатку 2 до договору №13 від 05.01.2024 (UA-2023-12-08-020046-а) Івано-Франківською КЕЧ району виявило, що ціна за електричну енергію (січень 2024 року) не відповідає фактичній ціні за одиницю (кВт.год) з ПДВ у відповідності до формули встановленої у додатку 2 до договору про постачання електричної енергії споживачу №13 від 05.01.2024.
Підставою звернення з позовом, стало безпідставно здійснена позивачем оплата, за електричну енергію (січень 2024 року) на загальну суму 568 115, 78 грн (5971932, 73 - 5403816, 95), позивач вважає, що здійснив перерахування грошових коштів відповідачу без належних правових підстав, оскільки умовами , укладеного між сторонами договору не було передбачено оплату за постачання електричної енергії в такому розмірі.
Вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі, господарський суд міста Києва дійшов висновку, що оскільки предметом спору за вищевказаним позовом є стягнення з ТОВ "Укргазтрейдинг" безпідставно сплачених коштів за придбання електричної енергії за договором №13 від 05.01.2024, предметом якого є постачання електричної енергії до об`єктів нерухомого майна, що розташовані у Івано-Франківській області, тому відповідно до ч. 3 ст. 30 ГПК України справа повинна розглядатись у господарському суді Івано-Франківській області та ухвалою від 13.01.2026 передав матеріали справи №910/16333/25 за підсудністю до господарського суду Івано-Франківській області.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.
Предметом апеляційного перегляду у даній справі, зокрема, є наявність або відсутність процесуальних підстав для передачі матеріалів справи №910/16333/25 за територіальною підсудністю до іншого господарського суду.
Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно із ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах (ст. 1 ГПК України).
Параграфом 3 глави 2 ГПК України урегульовано територіальну юрисдикцію (підсудність).
Під територіальною підсудністю розуміється властивість певної справи належати до відання одного з однорідних судів в залежності від просторових меж його юрисдикції, або, простіше, просторова компетенція однорідних судів.
Отже, територіальна підсудність господарських справ фактично зумовлює відмежування компетенції із розгляду цих справ однорідними судами за просторовою характеристикою, тобто залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності, відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи-підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Зазначений припис поширює свою дію абсолютно на всі випадки, коли процесуальне законодавство не обумовлює будь-якого відмінного варіанту стосовно конкретного виду справ, а тому іменується загальним, адже діє як загальне правило, на відміну від інших видів підсудності, що застосовуються як спеціальне правило підсудності.
Вищевказане обумовлене тим, що на противагу іншим правовим положенням про підсудність, норма статті 27 ГПК України не обмежується директивою про певну категорію справ, які необхідно розглядати за цим правилом підсудності, у той час як всі інші правові норми кореспондуються із характеристиками справи за предметною або суб`єктною ознакою, а тому підлягають застосуванню виключно у випадку кореляції конкретної справи з цими ознаками.
Правила загальної підсудності поширюють свою дію на всі справи позовного провадження, за винятком тих, для яких ГПК України встановлює інший вид підсудності.
Відповідно до ст. 29 ГПК України право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу. Позови у спорах за участю кількох відповідачів можуть пред`являтися до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання одного з відповідачів.
Частиною 1 ст. 31 ГПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду; після задоволення відводів (самовідводів) чи з інших підстав неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи; ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом даного спору є повернення надмірно сплачених коштів з оплати вартості електричної енергії за Договором про постачання електричної енергії споживачу від 05.01.2024 №13, що є грошовим зобов`язанням і здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, який знаходиться в м. Києві (ЄДРПОУ44544025), відповідно, в даному випадку застосовуються загальні правила підсудності, визначені у ст. 27 ГПК України. 
Вказана позиція також узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 03.06.2019 у справі №903/432/18. 
Колегія суддів не погоджується з наведеними мотивами в оскарженій ухвалі, щодо застосування виключної підсудності згідно ч. 3 ст. 30 ГПК України, з посиланням на практику Велика Палата Верховного Суду у справі №911/2390/18, оскільки даний спір (справа №910/16333/25) не виник з приводу оренди нерухомого майна, а з приводу переплати за постачання електричної енергії за договором №13 від 05.01.2024.
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, Велика Палата Верховного Суду у справі №911/2390/18 зробила висновок щодо територіальної юрисдикції (підсудності) та відступу від висновку відносно застосування норми права, викладеного у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №640/16548/16-ц.
Так, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі №640/16548/16-ц, указав на те, що до позовів, які виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про: право власності на таке майно; право володіння і користування ним (стаття 358 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України); поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 цього Кодексу); поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 цього Кодексу); право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди, тощо; визнання правочину з нерухомістю недійсним; звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Велика Палата Верховного Суду, приймаючи постанову від 16.02.2021 у справі №911/2390/18 зазначила, що словосполучення "з приводу нерухомого майна" у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми частини третьої статті 30 ГПК України.
Колегія судів зазначає, що у вказаній справі №911/2390/18 суть спору стосується саме стягнення орендної плати за користування нерухомим майно, що є відмінним від суті спору у даній справі №910/16333/25, оскільки предметом спору у останній є вимога про стягнення безпідставно сплачених коштів за договором про постачання електричної енергії споживачу.
Окрім того, зазначені позиції Касаційного цивільного суду переглянула та підтримала Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи №910/10647/18 (постанова від 07.07.2020) на яку посилається суд першої інстанції, у якій було зроблено, зокрема, такі висновки:
- нерухоме майно є особливим об`єктом права власності, оскільки має специфічні риси сталий зв`язок із землею, особливу цінність, неможливість переміщення без знецінення та зміни призначення;
- майнове право на об`єкт нерухомості є складовою частиною такого майна як об`єкта цивільних прав;
- виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, пов`язаних із нерухомим майном;
- оскільки спір у цій справі (щодо визнання недійсним договору купівлі продажу майнових прав) виник із приводу об`єкта нерухомого майна, то спір щодо майнових прав на вказане майно, відповідно до вимог частини 3 статті 30 ГПК України, мав би розглядати суд за місцем розташування майна.
Тобто цивільні суди розширено тлумачать відповідну норму, вважаючи спором, що виникає з приводу нерухомого майна, будь-який спір, у якому фігурує нерухомість (навіть опосередковано).
Велика Палата Верховного Суду у справі №911/2390/18 (постанова від 16.02.2021), проаналізувавши положення статей 27, 29, 30 ГПК України, статті 181 ЦК України, зазначила, що за правилами чинного ГПК України виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.
Колегія суддів звертає увагу, що, як вбачається з матеріалів позовної заяви спір у справі №910/16333/25 не стосується правовідносин оренди, та правовідносин будь-якого іншою користування нерухомим майном, спір не стосується стягнення заборгованості за користування нерухомим майном, а спір стосується переплати за електричну енергію за договором про постачання електричної енергії.
Отже, колегія суддів апеляційного господарського суду не може погодитись з наведеними мотивами в оскаржуваній ухвалі щодо застосування виключної підсудності згідно з ч. 3 ст. 30 ГПК України, оскільки даний спір не виник з приводу користування нерухомим майном.
При цьому, колегія суддів погоджується з доводами апелянта стосовно того, що наведена судом першої інстанції правова позиція Великої Палати Верховного Суду у справі №911/2390/18 не є релевантною до даної справи, оскільки спір у вказаній справі виник з приводу стягнення заборгованості за користування нерухомим майном за договором оренди, тому суд касаційної інстанції констатував, що такий спір є спором "з приводу" нерухомого майна, та застосував норми виключної підсудності відповідно до ч. 3 ст. 30 ГПК України.
На переконання колегії суддів, спір у даній справі виник з договірних відносин, які не пов`язані з нерухомим майном, тобто з відносин, до яких не можна застосувати словосполучення "з приводу нерухомого майна". Натомість, спір виник з приводу договору про надання послуг, а отже існують зобов`язання з постачання електричної енергії та оплати за спожиту електричну енергію.
За таких обставин висновки суду першої інстанції про наявність підстав для передачі матеріали справи №910/16333/25 за позовом Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини (району) до товариства з обмеженою відповідальністю "Укргазтрейдинг" про стягнення грошових коштів до господарського суду Івано-Франківської області не можна визнати законними і обґрунтованими.
Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Отже, місцевий господарський суд при прийнятті оскарженого рішення наведеного не врахував, не повністю з`ясував обставини, що мають значення для справи, натомість, виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, виніс помилкове рішення.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 277 ГПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала господарського суду міста Києва від 13.01.2026 у справі №910/16333/25 підлягає скасування з направленням справи для розгляду до господарського суду міста Києва. 
Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (ч. 14 ст. 129 ГПК України).
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Укргазтрейдинг" на ухвалу господарського суду міста Києва від 13.01.2026 у справі №910/16333/25 задовольнити.
Ухвалу господарського суду міста Києва від 13.01.2026 у справі №910/16333/25 скасувати.
Справу №910/16333/25 направити до господарського суду міста Києва для розгляду. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.
Повний текст постанови складено 12.05.2026.

Головуючий суддя М.А. Руденко 

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Барсук