П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 990/398/24 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Мультян М.Б. 
Суддя-доповідач - Біла Л.М. 
01 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Білої Л.М. 
суддів: Моніча Б.С.  Гонтарука В. М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Голови комітету Верховної Ради України з питань правоохоронної діяльності Іонушас Сергія Костянтиновича про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду з позовом до Голови комітету Верховної Ради України з питань правоохоронної діяльності Іонушас Сергія Костянтиновича, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність голови Комітету Верховної Ради України з питань правоохоронної діяльності Іонушаса С.К. щодо дотримання порядку виконання рішення Конституційного Суду України № 6-р(ІІ)/2021; звернення до Кабінету Міністрів України щодо необхідності підготовки проєкту закону, яким, зокрема, буде виконано рішення Конституційного Суду України № 6-р(ІІ)/2021;
- зобов`язати Голову Комітету Верховної Ради України з питань правоохоронної діяльності Іонушаса С.К. внести підготований Міністерством юстиції України проєкт закону до Верховної Ради України.
Ухвалою Верховного Суду від 25.12.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до Голови Комітету Верховної Ради України з питань правоохоронної діяльності Іонушаса Сергія Костянтиновича про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, передано за підсудністю до Вінницького окружного адміністративного суду.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору.
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції встановив наступні обставини справи.
Рішенням Конституційного Суду України від 16.09.2021 року № 6-р(II)/2021 у справі за конституційними скаргами ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини першої статті 81, частини першої статті 82 Кримінального кодексу України (далі - Кодекс), ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини першої статті 82 Кодексу, ОСОБА_4 щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини першої статті 82 Кодексу, ОСОБА_5 щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини першої статті 81 Кримінального кодексу України (справа про перегляд вироку особі, караній на довічне позбавлення волі), визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частину першу статті 81, частину першу статті 82 Кримінального кодексу України в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі та зобов`язати Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене статтями 81, 82 Кримінального кодексу України, у відповідність до Конституції України та цього Рішення.
Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність Голови Комітету Верховної Ради України з питань правоохоронної діяльності Іонушаса Сергія Костянтиновича, яка полягає у незверненні із листом до Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та Офісу Генерального прокурора щодо необхідності підготовки законопроєкту для виконання Рішення Конституційного Суду України № 6-р(ІІ)/2021, звернувся до суду з вимогою про захист своїх прав.
За результатом розгляду матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Колегія суддів, надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, враховує наступне.
16.09.2021 року Другий сенат Конституційного Суду України розглянув справу за конституційними скаргами ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини першої статті 81, частини першої статті 82 Кримінального кодексу України (далі - Кодекс), ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини першої статті 82 Кодексу, ОСОБА_4 щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини першої статті 82 Кодексу, ОСОБА_5 щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини першої статті 81 Кримінального кодексу України (справа про перегляд вироку особі, караній на довічне позбавлення волі).
У Рішенні від 16.09.2021 № 6-р(II)/2021 Конституційний Суд України вказав, що довічне позбавлення волі як вид кримінального покарання не суперечить приписам частини першої статті 3, статті 23, частини другої статті 28 Конституції України, якщо засудженому до такого виду покарання на законодавчому рівні гарантовано право на дострокове звільнення від відбування такого покарання та/або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.
Водночас, довічне позбавлення волі особи без подальшої можливості її звільнення означає урівняння строку довічного позбавлення волі з позбавленням волі до завершення природнього життя людини, а отже, заперечує не тільки мету покарання, а й саму сутність людської гідності, ставить під сумнів її абсолютний характер та становить порушення позитивного обов`язку держави захищати гідність людини, а отже, не відповідає частині першій статті 3, статті 23, частині другій статті 28, частині третій статті 63 Конституції України.
З огляду на що, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частину першу статті 81, частину першу статті 82 Кримінального кодексу України в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі. 
Конституційний Суд України зобов`язав Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене статтями 81, 82 Кримінального кодексу України, відповідно до Конституції України та цього Рішення.
Так, відповідно до частини другої статті 150 Конституції України рішення та висновки Конституційного Суду України є остаточними і обов`язковими до виконання. Обов`язок виконання рішення Конституційного Суду України є вимогою Конституції України, яка має найвищу юридичну силу щодо всіх інших нормативно-правових актів.
Відповідно до приписів ст. 97 Закону України "Про Конституційний Суд України", суд у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання, а також зобов`язати відповідні державні органи забезпечити контроль за виконанням рішення, додержанням висновку.
У Рішенні від 16.09.2021 № 6-р(II)/2021 Конституційний Суд України обов`язок невідкладного приведення нормативного регулювання, установленого статтями 81, 82 КК України у відповідність до Конституції України та цього Рішення, поклав саме на Верховну раду України.
Статтею 75 Конституції України регламентовано, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України.
У свою чергу, положення частини першої статті 93 Конституції України передбачають вичерпний перелік суб`єктів права законодавчої ініціативи на початковій стадії законодавчого процесу ініціювання законопроекту шляхом внесення його на розгляд Верховної Ради України, якими є Президент України, народні депутати України та Кабінет Міністрів України.
Відповідно до статті 89 Конституції України Верховна Рада України для здійснення законопроектної роботи, підготовки і попереднього розгляду питань, віднесених до її повноважень, виконання контрольних функцій відповідно до Конституції України створює з числа народних депутатів України комітети Верховної Ради України та обирає голів, перших заступників, заступників голів та секретарів цих комітетів.
Організація і порядок діяльності комітетів Верховної Ради України, її тимчасових спеціальних і тимчасових слідчих комісій встановлюються законом.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про комітети Верховної Ради України» Комітет Верховної Ради України - орган Верховної Ради України, який утворюється з числа народних депутатів України для здійснення за окремими напрямами законопроектної роботи, підготовки і попереднього розгляду питань, віднесених до повноважень Верховної Ради України, виконання контрольних функцій.
Комітет відповідальний перед Верховною Радою України і підзвітний їй.
Діяльність комітетів координує Голова Верховної Ради України згідно Конституцією України та в порядку, встановленому Регламентом Верховної Ради України.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 11 Закону України «Про комітети Верховної Ради України», Комітети Верховної Ради України здійснюють, зокрема законопроектну та організаційну функції.
Згідно із статтею 12 Закону України «Про комітети Верховної Ради України», законопроектна функція комітетів полягає в: розробці проектів законів, інших актів Верховної Ради України; попередньому розгляді та підготовці висновків і пропозицій щодо законопроектів, внесених суб`єктами законодавчої ініціативи на розгляд Верховної Ради України; доопрацюванні за дорученням Верховної Ради України окремих законопроектів за наслідками розгляду їх у першому та наступних читаннях (за винятком прийнятих Верховною Радою України актів у цілому); попередньому розгляді та підготовці висновків і пропозицій щодо проектів загальнодержавних програм економічного, науково-технічного, соціального, національно-культурного розвитку, охорони довкілля, а також наданні згоди на обов`язковість чи денонсацію міжнародних договорів України; узагальненні зауважень і пропозицій, що надійшли до законопроектів; внесенні пропозицій щодо перспективного планування законопроектної роботи.
Організаційна функція комітетів полягає зокрема, в підготовці питань на розгляд Верховної Ради України відповідно до предметів їх відання; прийнятті рішень, наданні висновків, рекомендацій, роз`яснень; розгляді звернень, що надійшли до комітету в установленому порядку.
Статтею 16 Закону України «Про комітети Верховної Ради України» передбачено, що Комітети при здійсненні законопроектної функції зобов`язані:
1) організовувати розробку проектів законів та інших актів за дорученням Верховної Ради України;
2) розглядати в порядку і строки, встановлені Регламентом Верховної Ради України, проекти актів Верховної Ради України та подавати їх на розгляд Верховної Ради України;
3) готувати висновки щодо проектів актів Верховної Ради України, внесених суб`єктами права законодавчої ініціативи;
4) розглядати та узагальнювати висновки інших комітетів та готувати їх на розгляд Верховної Ради України в разі, якщо комітет визначено згідно з Регламентом Верховної Ради України головним з опрацювання відповідного проекту акта Верховної Ради України;
5) доопрацьовувати проекти актів Верховної Ради України за дорученням Верховної Ради України за результатами розгляду їх у першому та наступних читаннях (за винятком прийнятих Верховною Радою України актів у цілому);
6) розглядати та приймати рішення щодо кожної пропозиції, яка надійшла від суб`єктів законодавчої ініціативи при доопрацюванні комітетом проектів законів та інших актів;
7) здійснювати аналіз практики застосування законодавчих актів, віднесених до предмета відання комітету, готувати пропозиції щодо їх систематизації, кодифікації;
8) попередньо розглядати та готувати висновки щодо надання згоди на обов`язковість чи денонсацію міжнародних договорів;
9) попередньо розглядати та готувати висновки щодо проектів загальнодержавних програм економічного, науково-технічного, соціального, національно-культурного розвитку, охорони довкілля, звітів про виконання цих програм;
10) узагальнювати зауваження і пропозиції, що надійшли в ході всенародного обговорення проектів законів;
11) вивчати громадську думку, розглядати звернення громадян, об`єднань громадян, результати всеукраїнського референдуму, будь-які пропозиції, що свідчать про потребу в прийнятті нових законодавчих актів або у внесенні змін до законодавчих актів, і, в разі необхідності, готувати відповідні проекти актів та вносити їх на розгляд Верховної Ради України;
12) подавати на розгляд Верховної Ради України висновки, рекомендації, проекти актів Верховної Ради України, оформлені відповідно до вимог, установлених цим Законом, Регламентом Верховної Ради України.
Відповідно до частин 1, 2 статті 34 Закону, голова комітету організовує роботу комітету та вносить пропозиції на засідання комітету щодо розподілу обов`язків між першим заступником, заступником (заступниками) голови комітету; забезпечує складання плану роботи комітету; забезпечує виконання плану-графіка робіт над законопроектами та проектами інших актів Верховної Ради України, щодо яких комітет визначено головним; головує на засіданнях комітету; організовує повідомлення членів комітету про проведення засідання комітету та його порядок денний; запрошує в разі необхідності фахівців для участі в роботі комітету та робочих груп; підписує акти, прийняті комітетом, та протоколи засідань комітету; представляє комітет у відносинах з Головою та заступниками Голови Верховної Ради України, іншими комітетами Верховної Ради України, державними органами та органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, а також з відповідними органами парламентів іноземних держав та міжнародними організаціями; організовує виконання рішень комітету та інформує членів комітету про хід їх виконання; організовує підготовку звіту про роботу комітету; доповідає Верховній Раді України про роботу комітету, інформує Погоджувальну раду депутатських фракцій Верховної Ради України про позицію комітету щодо питань, розглянутих на його засіданнях; організовує взаємодію роботи комітету з підрозділами Апарату Верховної Ради України; дає доручення з організаційних питань першому заступнику, заступнику (заступникам) голови комітету, головам підкомітетів, секретарю комітету; забезпечує загальне керівництво секретаріатом комітету; інформує членів комітету про офіційні документи, листи, що надійшли до комітету, а також робить інші повідомлення, які стосуються діяльності комітету; інформує щомісячно відповідні фракції у Верховній Раді України про відсутність їх членів на засіданнях комітету без поважних причин; веде прийом громадян за дорученням Голови Верховної Ради України відповідно до встановленого графіка; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом, Регламентом Верховної Ради України, рішеннями Верховної Ради України та розпорядженнями Голови Верховної Ради України.
При цьому, Комітет Верховної Ради України з питань правоохоронної діяльності, відповідно до статті 89 Конституції України та Закону України «Про комітети Верховної Ради України», є органом Верховної Ради України, який уповноважений здійснювати законопроектну функцію, що передбачає, зокрема, організацію розробки проєктів законів. Відповідно до предмета відання, Комітет був зобов`язаний вжити заходів для організації розробки законопроєкту, необхідного для виконання рішення КСУ.
Голова Комітету Верховної Ради України з питань правоохоронної діяльності несе організаційну відповідальність за роботу Комітету.
В свою чергу, Голова Комітету Верховної Ради України з питань правоохоронної діяльності не має повноважень суб`єкта законодавчої ініціативи.
Судом першої інстанції вірно відзначено, що виконання рішень Конституційного Суду України щодо неконституційності нормативно-правового акту повністю або в окремій частині може здійснюватися через послідовну правотворчу роботу щодо усунення прогалин, які було викликано рішенням суду через прийняття Верховною Радою України відповідних законів
Так, на виконання резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 16.09.2021 № 6-р(II)/2021 Верховною Радою України 18.10.2022 прийнято Закони України № 4048 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини" та № 4049 "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини".
Отже, Верховною Радою України, як суб`єктом законодавчої ініціативи на якого покладено обов`язок рішенням Конституційного Суду України № 6-р(ІІ)/2021 від 16.09.2021 року, вчинено відповідні дії на подолання проблем, які в ньому констатовані, шляхом внесення змін до законодавства України.
Таким чином, основна мета, якої вимагало Рішення КСУ, приведення нормативного регулювання, установленого статтями 81, 82 Кримінального кодексу України, у відповідність до Конституції України та цього Рішення, була досягнута.
Як встановлено з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач зазначив, що прийнятий Закон України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини" не повністю усуває неконституційність норм статей 81, 82 Кримінального кодексу України.
В оскаржуваному рішенні судом першої інстанції зазначено, що аналізуючи вищенаведене, суд не є уповноваженим суб`єктом щодо встановлення факту виконання/невиконання рішень Конституційного Суду України.
Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.
В даному випадку, суд позбавлений будь-якої можливості втручатися в законотворчу діяльність суб`єкта та будь-яким чином зобов`язувати його реалізовувати своє право законодавчої ініціативи, оскільки вказане є виключним правом суб`єкта законодавчої ініціативи, зокрема Верховної Ради України.
Комітети Верховної Ради України є внутрішніми організаційними утвореннями парламенту, діяльність яких тісно пов`язана з реалізацією законодавчого процесу. Враховуючи принцип поділу влади (стаття 6 Конституції України) та виключність повноважень Верховної Ради України як законодавчого органу, суди не наділені правом втручатися у внутрішню організацію роботи парламенту, визначати напрями законопроектної діяльності комітетів або зобов`язувати їх до прийняття рішень певного змісту.
Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано відхилив доводи позивача про допущену протиправну бездіяльність, оскільки у цьому випадку, державою здійснено заходи для подолання проблеми відсутності в Україні реальної перспективи отримати пом`якшення покарання, шляхом внесення змін до чинного законодавства України.
Крім того, суд першої інстанції вірно зауважив, що листування між Комітетом Верховної Ради України та іншими державними органами є формою робочої комунікації, яка не передбачає імперативного обов`язку вчиняти певні дії в конкретний строк або в конкретний спосіб, а тому вимога позивача щодо зобов`язання Голови Комітету звернутися з листом до Кабінету Міністрів України чи інших органів є такою, що виходить за межі судового контролю та суперечить принципу самостійності органів державної влади у здійсненні своїх повноважень.
Право законодавчої ініціативи є виключною компетенцією визначених Конституцією України суб`єктів та здійснюється ними на власний розсуд. Будь-яке зобов`язання органу чи посадової особи вчинити дії, що мають характер законодавчої ініціативи, суперечило б конституційним принципам парламентської автономії та поділу влади, а відтак є неприпустимим.
З урахуванням установлених обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.
В контексті викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують, а фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України. 

Головуючий	 		Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Моніч Б.С.    Гонтарук В. М.