ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/4082/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді Принцевської Н.М.;
суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;
(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, пр-т Шевченка,29)

секретар судового засідання (за дорученням головуючої судді): Романенко Д.С.;
від прокуратури – Коломійчук І.О.;
від Товариства з обмеженою відповідальністю ,,НЕРУМ”– Нікішев О.В.;
від Товариства з обмеженою відповідальністю ,,НЕПТУН - БІЛА СФЕРА” – Бойко І.О.;
від Одеської міської ради – не з`явився;
від Управління капітального будівництва Одеської міської ради – не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  Заступника керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 11.02.2026 про призначення експертизи 
по справі №916/4082/25
за позовом Заступника керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради 
до відповідачів: 
1) Товариства з обмеженою відповідальністю ,,НЕРУМ”;
2) Товариства з обмеженою відповідальністю ,,НЕПТУН - БІЛА СФЕРА”;
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Управління капітального будівництва Одеської міської ради 
про стягнення 11 991 069,76 грн,
(суддя першої інстанції: Волков Р.В., дата та місце прийняття ухвали: 11.02.2026, Господарський суд Одеської області, м. Одеса, пр-т Шевченка,29), 

Заступник керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси Одеської області (далі - Прокурор) в інтересах держави в особі Одеської міської ради (далі - Позивач) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою, в якій просить стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "НЕРУМ" (далі - Відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "НЕПТУН - БІЛА СФЕРА" (далі - Відповідач-2) на користь Одеської міської ради 11991069,76 грн заборгованості, з яких: 8 648 316,84 грн - безпідставно збережені кошти пайової участі у розвитку населеного пункту; 752 048,15 грн - 3% річних; 2 590 704,77 грн - інфляційні втрати.
Відповідач-1 подав до суду клопотання (вх. №38313/25 від 02.12.2025; т. 2 а.с. 174-175) про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи із вирішенням наступних питань:
- чи заплановано відповідно до проєктних документів на земельних ділянках за адресами: м. Одеса, Приморський район, нижня тераса пляжу “Ланжерон” – пляж “Ланжерон” 25, загальною площею 0,5 га, кадастровий номер: 5110137500:23:002:005; м. Одеса, Приморський район, пляж “Ланжерон” 1, загальною площею 0,2499 га, кадастровий номер: 5110137500:23:002:006 спорудження об`єктів соціальної інфраструктури, навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення?
- чи споруджено на земельних ділянках за адресами: м. Одеса, Приморський район, нижня тераса пляжу “Ланжерон” – пляж “Ланжерон” 25, загальною площею 0,5 га, кадастровий номер: 5110137500:23:002:005; м. Одеса, Приморський район, пляж “Ланжерон” 1, загальною площею 0,2499 га, кадастровий номер: 5110137500:23:002:006 об`єкти соціальної інфраструктури, навчальні заклади, заклади культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення?
26.01.2026 Відповідач-1 звернувся до суду першої інстанції з уточненим клопотанням про призначення експертизи, згідно якого він просив викласти запропоновані ним питання в наступній редакції:
- чи заплановано відповідно до проєктних документів на земельних ділянках за адресами: м. Одеса, Приморський район, нижня тераса пляжу “Ланжерон” – пляж “Ланжерон” 25, загальною площею 0,5 га, кадастровий номер: 5110137500:23:002:005; м. Одеса, Приморський район, пляж “Ланжерон” 1, загальною площею 0,2499 га, кадастровий номер: 5110137500:23:002:006; спорудження об`єктів соціальної інфраструктури, навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення, а також об`єктів інженерної, транспортної інфраструктури, об`єктів енергетики, зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу)?;
- чи споруджено на земельних ділянках за адресами: м. Одеса, Приморський район, нижня тераса пляжу “Ланжерон” – пляж “Ланжерон” 25, загальною площею 0,5 га, кадастровий номер: 5110137500:23:002:005; м. Одеса, Приморський район, пляж “Ланжерон” 1, загальною площею 0,2499 га, кадастровий номер: 5110137500:23:002:006; об`єкти соціальної інфраструктури, навчальні заклади, заклади культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення, а також об`єкти інженерної, транспортної інфраструктури, об`єктів енергетики, зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу)?
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.02.2026 клопотання (вх.№38313/25 від 02.12.2025) Товариства з обмеженою відповідальністю ,,НЕРУМ” про призначення експертизи, з урахуванням уточнення до клопотання (вх.№2811/26 від 26.01.2026) - задоволено частково; призначено у справі №916/4082/25 судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступне питання:
- чи споруджено в рамках будівництва "Реконструкція нежитлової будівлі Одеського міського дельфінарію з акваріумом та реабілітаційно-оздоровчим центром дельфінотерапії, з розширенням та пристосуванням під нежитлову будівлю з інфраструктурою для відпочинку, в межах земельних ділянок, які знаходяться в оренді за адресою: м. Одеса, Приморський район, нижня тераса пляжу “Ланжерон”, пляж “Ланжерон”, 25 та пляж “Ланжерон”, 1 (коригування)" об`єкти соціальної інфраструктури, навчальні заклади, заклади культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення, а також об`єкти інженерної, транспортної інфраструктури, об`єкти енергетики, зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу)?
Проведення експертизи доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (65026, м. Одеса, вул. Рішельєвська 8); запропоновано експерту визначити коло необхідних документів та матеріалів для проведення експертизи, а також здійснити огляд об`єкта дослідження за участю представників учасників справи.; попереджено експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків відповідно до ст.384, 385 Кримінального кодексу України; роз`яснено учасникам справи, що згідно з ч. 2 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України вони вправі з підстав, зазначених у ст. 35, 36, 37 цього кодексу, заявити експерту відвід; оплату вартості експертизи покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю ,,НЕРУМ”; направлено до Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України матеріали справи №916/4082/25 для проведення експертизи; провадження у справі №916/4082/25 зупинено до закінчення проведення експертизи та повернення матеріалів справи до Господарського суду Одеської області.
Не погоджуючись з такою ухвалою, Заступник керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 11.02.2026 у справі №916/4082/26 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні клопотання про призначення експертизи. 
Прокурор вважає, що ухвалу Господарського суду Одеської області від 11.02.2026 прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме: постанов Пленуму Вищого Господарського Суду України від 23.03.2012 №6 «Про судове рішення» - (надалі Пленум № 6), Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038-VI від 17.02.2011, Методики визначення пайової участі замовників у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Одеси, затвердженої рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 339 від 27.11.2014 та процесуального права, зокрема, ст. 2, 11, 15, 79, 236 та 238 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з неповно встановленими обставинами, які мають значення для справи, що є підставою для її скасування та ухвалення нового рішення.
На переконання Прокурора, приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції залишив поза увагою, що в силу п. 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132 ІХ визначальним критерієм для сплати пайової участі у зв`язку з будівництвом цього об`єкта є його функціональне призначення (житлове чи нежитлове), а саме реконструкція нежитлової будівлі Одеського міського дельфінарію.
У спірних правовідносинах суд залишив поза увагою, що згідно з Порядком надання платних освітніх послуг державними та комунальними навчальними закладами, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України, Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України 23.07.2010 № 736/902/758 термін «навчальні заклади» визначений як дошкільні, позашкільні, загальноосвітні, професійно-технічні, вищі навчальні заклади, заклади післядипломної освіти, підвищення кваліфікації та перепідготовки, методичні установи, інші установи та заклади системи освіти.
Прокурор зазначає, що помилково приймаючи оскаржувану ухвалу про призначення експертизи, суд не звернув увагу на лист Управління капітального будівництва Одеської міської ради від 08.02.2022 № 02-04/21, згідно з яким, станом на 01.01.2021 інформація щодо введення в експлуатацію реконструйованої Товариством нежитлової будівлі відсутня, та на лист Міністерства розвитку громад та територій України № 1/15/2/515-21 від 12.02.2021, який носить лише інформативний характер, щодо відсутності правових підстав для укладання договорів та сплати пайової участі по об`єктах будівництва, спорудження яких розпочато до скасування зазначеного обов`язку.
Відповідно до даних додатку до експертного звіту №24/0950-12/21 від 24.12.2021 реєстраційний номер в ЄДЕССБ ЕХ01:5530-6918-8513-9122 щодо розгляду проєктної документації на будівництво (позитивний) за проєкт “Реконструкція нежитлової будівлі Одеського міського дельфінарію з акваріумом та реабілітаційно оздоровчим центром дельфінотерапії, з розширенням та пристосуванням під нежитлову будівлю з інфраструктурою для відпочинку, в межах земельних ділянок, які знаходяться в оренді за адресою: м. Одеса, Приморський район, нижня тераса пляжу “Ланжерон” пляж “Ланжерон”, 25 та пляж “Ланжерон”, 1 (коригування)” проєктом реконструкції передбачається розширення існуючої нежитлової будівлі Одеського міського дельфінарію з акваріумом та реабілітаційно-оздоровчим центром дельфінотерапії за рахунок прибудови за проєктом реконструкції зблокованих двох корпусів нежитлового призначення. Нежитлова будівля запроєктована на 6 поверхів з різновеликими за висотою підземними і надземними поверхами у зв`язку з перепадами рельєфу.
З огляду на викладене, а також на наявні документи у справі, Прокурор зазначає, що у складі об`єкта будівництва: “Реконструкція нежитлової будівлі Одеського міського дельфінарію з акваріумом та реабілітаційно – оздоровчим центром дельфінотерапії, з розширенням та пристосуванням під нежитлову будівлю з інфраструктурою для відпочинку, в межах земельних ділянок, які знаходяться в оренді», який розташований за адресою: м. Одеса, Приморський район, нижня тераса пляжу “Ланжерон” - пляж “Ланжерон”, 25, та пляж “Ланжерон”,1 (коригування) ”, не вбачається жодних будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення, а наявні казино, басейни та готелі, що відноситься до комерційної складової нерухомості.
Таким чином, Відповідачі не надали належних та допустимих доказів на підтвердження того, що будівництво об`єкта є елементом соціальної інфраструктури міста, що залишено поза увагою суду.
Прокурор вважає, що призначаючи експертизу, суд першої інстанції не звернув увагу, що цільове призначення земельних ділянок, на яких розміщений об`єкт – «землі рекреаційного призначення» та «для будівництва та обслуговування об`єкта рекреаційного призначення», а також на найменування об`єкта – “Реконструкція нежитлової будівлі Одеського міського дельфінарію з акваріумом та реабілітаційно-оздоровчим центром дельфінотерапії, з розширенням та пристосуванням під нежитлову будівлю з інфраструктурою для відпочинку…” свідчить про наявність підстав для звільнення від сплати пайової участі, тоді як доказів будівництва об`єкта на цій земельній ділянці разом із спорудженням об`єкта соціальної інфраструктури Відповідачами не надано.
Таким чином, на переконання Прокурора, суд залишив поза увагою, що у даному випадку поняття “землі рекреаційного призначення” не є тотожним назві об`єкта та не є підставою для звільнення Відповідачів від пайової участі.
Прокурор вважає, що суд залишив поза увагою позицію Прокурора та Позивача, підкріплену доказами фактичного функціонального призначення об`єкта будівництва, про відмову у задоволенні клопотання Відповідачів про призначення експертизи, оскільки запропоноване Відповідачами питання належить до компетенції суду та в цьому випадку суд самостійно, без призначення судової експертизи уповноважений законом надати оцінку усім доказам, що відноситься до питань права та не потребує спеціальних знань.
Прокурор вважає, що порушені Відповідачем перед судом питання зводяться до самостійного тлумачення функціонального призначення об`єкта будівництва, помилкового віднесення об`єкта до пільгової категорії та, як наслідок, безпідставного, у порушення Закону, звільнення від сплати пайової участі.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.03.2026 відкрито з поновленням пропущеного процесуального строку апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси на ухвалу Господарського суду Одеської області від 11.02.2026 по справі №916/4082/25; встановлено строк учасникам справи для подання відзиву на апеляційну скаргу та інших заяв та клопотань протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі; призначено розгляд справи у судовому засіданні на 11.05.2026 об 11-30 год.; витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали оскарження ухвали від 11.02.2026 по справі №916/4082/25.
03.04.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали оскарження ухвали від 11.02.2026 по справі №916/4082/25.
13.04.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю ,,НЕРУМ” надійшов відзив на апеляційну скаргу.
У своєму відзиві Відповідач-1 не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою та просить залишити таку скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції, якою призначено експертизу у даній справі – без змін.
Як зазначає у своєму відзиві Відповідач-1, виходячи з вимог ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, Прокурор мав би спростовувати доводи оскарженої ухвали суду першої інстанції посиланням на факти стосовно введеного об`єкта в експлуатацію – надаючи відомості про досліджені ним техніко економічні параметри об`єкта - не тільки з невеликої частини наявної у нього проєктно–правової документації на спірний об`єкт, а всієї проєктно–технічної документації на цей об`єкт з натурним дослідження його самого, як того вимагає п. 5 Розділу ІІ Науково - методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затв. Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5.
Прокурор, не маючи повного обсягу проєктно-технічної документації на об`єкт будівництва та не дослідивши його натурно, вирішив на відстані доводити невідповідність його техніко–економічних характеристик положенням п. 2 ч. 2 розділу ІІ Прикінцевих те перехідних положень “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні” шляхом вибіркового застосування до них штучно звужених норм чинного законодавства України, тим самими спотворюючи об`єктивні відомості щодо такого об`єкта.
Відповідач-1 також зазначає, що для більшої доведеності своїх доводів Прокурор в апеляційній скарзі послався на порушення судом першої інстанції вимог постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6, яка починаючи з 15.12.2017 ніякого нормативного та взагалі правового значення не має, та більш того він послався на порушення судом вимог рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 27.11.2014 №339, яке на момент виникнення спірних правовідносин вже було 2 роки як скасовано.
11.05.2026 в судове засідання з`явився Прокурор та представники Відповідачів, які підтримали вимоги та доводи, викладені ними письмово. Позивач та Третя особа у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.
Позивач, Відповідач-2 та Третя особа своїм правом на подання відзиву не скористались, що у відповідності до ч.3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскарженої ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).
Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасників справи, колегія суддів апеляційного господарського суду, з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, вважає за необхідне розглянути справу за відсутності представників Позивача та Третьої особи, які не з`явились у судове засідання, за наявними у справі матеріалами.
Частиною 1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України визначено, що окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема про призначення експертизи (п. 11), про зупинення провадження у справі (п. 11).
Відповідно до ч.1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали суду, встановила наступне.
Предметом апеляційного перегляду є ухвала місцевого господарського суду про призначення експертизи та зупинення провадження у справі.
Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу (ч. 2 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України).
При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза) (ч. 3 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України).
Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом (ч. 4 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України).
Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну (ч. 5 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України).
Питання, які ставляться експерту, і його висновок з них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта (ч. 6 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України).
Призначений судом експерт невідкладно повинен повідомити суд про неможливість проведення ним експертизи через відсутність у нього необхідних знань або без залучення інших експертів (ч. 7 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 100 Господарського процесуального кодексу України, про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.
Приписами ст. 1 Закону України “Про судову експертизу” передбачено, що судова експертиза – це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.
Спеціальні знання – це професійні знання, отримані в результаті навчання, а також навички, отримані обізнаною особою в процесі практичної діяльності в різноманітних галузях науки, техніки та інших суспільно корисних галузях людської діяльності, які використовуються разом з науково-технічними засобами під час проведення експертизи. Змістом спеціальних знань є теоретично обґрунтовані і перевірені практикою положення і правила, які можуть відноситися до будь-якої галузі науки, техніки, мистецтва тощо.
Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.
Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить в першу чергу від позиції сторін спору, а також доводів і доказів, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, визначають фактичний склад у справі, що формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права. Підстави вимог і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування, який може змінюватися в процесі її розгляду.
Необхідність судової експертизи в господарському судочинстві зумовлена тим, що в процесі здійснення правосуддя суд стикається з необхідністю встановлення таких фактів (обставин), дані про які потребують спеціальних досліджень. Експертиза – це науковий, дослідницький шлях до висновків, які формулюються у висновку експерта, про фактичні обставини справи.
Отже, експертиза призначається судом у випадку необхідності встановлення фактів (обставин), дані про які вимагають спеціальних знань, та які мають суттєве значення для правильного вирішення спору по суті. При цьому, господарський суд самостійно визначає, чи є у нього необхідність у спеціальних знаннях і, відповідно, призначення для цього експертизи, чи такої необхідності немає і суд може вирішити спір на підставі інших доказів, поданих у справі.
Пунктами 1.2.13 пункту 1.2 розділу І Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 №1950/5; далі - Інструкція), передбачено, що згідно з процесуальним законодавством України експертами виконуються первинні, додаткові, повторні, комісійні та комплексні експертизи. Комплексною є експертиза, що проводиться із застосуванням спеціальних знань різних галузей науки, техніки або інших спеціальних знань (різних напрямів у межах однієї галузі знань) для вирішення одного спільного (інтеграційного) завдання (питання). До проведення таких експертиз у разі потреби залучаються як експерти експертних установ, так і фахівці установ та служб (підрозділів) інших центральних органів виконавчої влади або інші фахівці, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах.
Підпунктами 1.2.2 пункту 1.2 розділу І Інструкції, передбачено, що основними видами (підвидами) експертизи є інженерно-технічна: інженерно-транспортна (автотехнічна, транспортно-трасологічна, залізнично-транспортна); дорожньо-технічна; будівельно-технічна; оціночно-будівельна; земельно-технічна; оціночно-земельна; експертиза з питань землеустрою; пожежно-технічна; безпеки життєдіяльності; гірничотехнічна; інженерно-екологічна; електротехнічна; комп`ютерно-технічна; телекомунікаційна, електротранспортна експертиза; експертиза технічного стану ліфтів.
Будівельно-технічна експертиза - це процес дослідження об`єктів, явищ і процесів на основі спеціальних знань у галузі будівництва з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Предметом будівельно-технічної експертизи є коло питань у галузі будівництва, в тому числі ціноутворення у будівництві, вирішення яких належить до компетенції експертів будівельно-технічної експертизи.
Об`єктом будівельно-технічної експертизи в цілому є ті джерела відомостей про встановлювані факти, ті носії інформації, що піддаються дослідженню і за допомогою яких експерт пізнає обставини, що входять у предмет експертизи.
Пунктом 5.1 розділу ІІ Інструкції передбачено, що основними завданнями будівельно-технічної експертизи є: визначення відповідності розробленої проєктно-технічної та кошторисної документації вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва; визначення відповідності виконаних будівельних робіт та побудованих об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд тощо) проєктно-технічній документації та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва; визначення відповідності виконаних будівельних робіт, окремих елементів об`єктів нерухомого майна, конструкцій, виробів та матеріалів проєктно-технічній документації та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва; визначення, перевірка обсягів і вартості виконаних будівельних робіт та складеної первинної звітної документації з будівництва та їх відповідність проєктно-кошторисній документації, вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва; визначення групи капітальності, категорії складності, ступеня вогнестійкості будівель і споруд та ступеня будівельної готовності незавершених будівництвом об`єктів; визначення технічного стану будівель, споруд та інженерних мереж, причин пошкоджень та руйнувань об`єктів та їх елементів; визначення вартості будівельних робіт, пов`язаних з переобладнанням, усуненням наслідків залиття, пожежі, стихійного лиха, механічного впливу тощо; визначення можливості та розробка варіантів розподілу (виділення частки; порядку користування) об`єктів нерухомого майна.
В межах розгляду даної справи підлягає з`ясуванню питання щодо наявності підстав для призначення експертизи.
З матеріалів справи вбачається, предметом позову у справі є вимоги Прокурора про солідарне стягнення з Відповідачів 8 648 316,84 грн безпідставно збережених коштів пайової участі у розвитку населеного пункту, 752 048,15 грн 3% річних та 2590704,77 грн інфляційних втрат, які Відповідачі мають сплатити у зв`язку з будівництвом Об`єкта "Реконструкція нежитлової будівлі Одеського міського дельфінарію з акваріумом та реабілітаційно-оздоровчим центром дельфінотерапії, з розширенням та пристосуванням під нежитлову будівлю з інфраструктурою для відпочинку, в межах земельних ділянок, які знаходяться в оренді за адресою: м. Одеса, Приморський район, нижня тераса пляжу “Ланжерон”, пляж “Ланжерон”, 25 та пляж “Ланжерон”, 1 (коригування)".
Відповідачі, у свою чергу, вважають, що вони звільнені від сплати вказаних коштів пайової участі, оскільки здійснили, серед іншого, будівництво об`єктів соціальної інфраструктури, навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення, а також об`єктів інженерної, транспортної інфраструктури, об`єктів енергетики, зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу).
У постановах Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 910/19020/17, від 09.07.2020 у справі № 910/9641/19 вказано, що щодо звільнення від сплати коштів пайової участі замовників об`єктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці об`єктів соціальної інфраструктури, то зазначена норма застосовується у випадку, коли замовник будівництва об`єкта основного призначення на виділеній йому під таке будівництво земельній ділянці одночасно з будівництвом об`єкта споруджує на цій земельній ділянці об`єкт соціальної інфраструктури, який призначений для обслуговування мешканців відповідного мікрорайону чи району - дошкільний чи навчальний заклад, заклади медичного чи оздоровчого призначення, центри соціальної реабілітації чи соціальної допомоги, інтернати, будинки пристарілих, соціальні аптеки, будівлі побутового обслуговування, громадського харчування тощо, які замовник будівництва погоджується збудувати добровільно за погодженням із органом місцевого самоврядування в рамках планового забезпечення відповідної території (мікрорайону, району) необхідним елементом соціальної інфраструктури згідно з відповідною затвердженою містобудівною документацією на місцевому рівні (генеральний план населеного пункту, план зонування території, детальний план території).
Отже, між сторонами у справі виник спір стосовно наявності чи відсутності підстав для сплати Відповідачами коштів пайової участі у розвиток інфраструктури населеного пункту, що суттєво впливає на обсяг прав сторін та має значення для вирішення спору у справі. 
Правові та організаційні основи містобудівної діяльності в Україні визначені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038-VI, статтею 40 якого був встановлений обов`язок пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту та визначено механізм його реалізації який полягав у укладенні відповідного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, положеннями якого мала бути визначеною належна до перерахування сума (розмір пайової участі).
Водночас, 01.01.2020 набули чинності норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» № 132-IX, яким статтю 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виключено.
Згідно з абз. 1 п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-IX договори про сплату пайової участі, укладені до 01.01.2020, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання.
Абз. 2 п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-IX встановлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) у такому розмірі та порядку:
1) розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом):
для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта;
для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування;
2) пайова участь не сплачується у разі будівництва:
об`єктів будь-якого призначення на замовлення державних органів або органів місцевого самоврядування за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів;
будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення;
будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла;
індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках;
об`єктів комплексної забудови територій, що здійснюється за результатами інвестиційних конкурсів або аукціонів;
об`єктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці об`єктів соціальної інфраструктури;
об`єктів, що споруджуються замість тих, що пошкоджені або зруйновані внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру;
об`єктів, передбачених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, за рахунок коштів інвесторів;
об`єктів інженерної, транспортної інфраструктури, об`єктів енергетики, зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу);
об`єктів у межах індустріальних парків на замовлення ініціаторів створення індустріальних парків, керуючих компаній індустріальних парків, учасників індустріальних парків;
об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до будівель сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства;
об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до будівель промислових;
об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до силосів для зерна та складських майданчиків (для зберігання сільськогосподарської продукції);
3) замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва;
4) пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію;
5) кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту;
6) інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.
Аналіз наведених вище положень законодавства свідчить про те, що законодавцем під час внесення змін до Закону № 3038-VI, які полягали у виключенні ст. 40 вказаного закону, чітко визначено підстави та порядок пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту щодо об`єктів, будівництво яких було розпочато до внесення законодавчих змін, а саме те, що:
1) договори пайової участі, укладені до 01.01.2020 залишались дійсними та підлягали повному виконанню і після виключення вказаної статті (абз. 1 п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-IX); 
2) якщо станом на 01.01.2020 такі об`єкти не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені та, оскільки з 01.01.2020 встановлений ст. 40 Закону № 3038-VI обов`язок щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів пайової участі, як і обов`язок щодо укладення відповідного договору, перестав існувати, законодавцем було визначено нормативне регулювання таких правовідносин абз. 2 п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-IX;
Положеннями Закону № 132-IX встановлено, що пайова участь не сплачується у разі будівництва, серед іншого, об`єктів соціальної інфраструктури, навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення, а також об`єктів інженерної, транспортної інфраструктури, об`єктів енергетики, зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу).
Саме на вказані положення законодавства Відповідачі, серед іншого, посилаються в обґрунтування відсутності у них обов`язку щодо сплати пайової участі, зазначаючи, що на земельних ділянках з кадастровим номером 5110137500:23:002:005, загальною площею 0,5 га, цільове призначення: секція Е Землі рекреаційного призначення, та з кадастровим номером 5110137500:23:002:006, загальною площею 0,2499 га, цільове призначення: секція Е.07.01 Для будівництва та обслуговування об`єкта рекреаційного призначення, споруджено нерухомість, яка відноситься до об`єктів соціальної інфраструктури, навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення, а також об`єктів інженерної, транспортної інфраструктури, об`єктів енергетики, зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу), що надає право ТОВ "НЕРУМ" та ТОВ "НЕПТУН - БІЛА СФЕРА" не сплачувати пайову участь.
Як було зазначено раніше, судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначено, що поставлене Відповідачем-1 питання: 
"чи заплановано відповідно до проєктних документів на земельних ділянках за адресами: м. Одеса, Приморський район, нижня тераса пляжу “Ланжерон” – пляж “Ланжерон” 25, загальною площею 0,5 га, кадастровий номер: 5110137500:23:002:005; м. Одеса, Приморський район, пляж “Ланжерон” 1, загальною площею 0,2499 га, кадастровий номер: 5110137500:23:002:006; спорудження об`єктів соціальної інфраструктури, навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення, а також об`єктів інженерної, транспортної інфраструктури, об`єктів енергетики, зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу)?"
- не має відношення до предмета спору, оскільки предметом судового розгляду є стягнення коштів пайової участі за будівництво саме об`єкта "Реконструкція нежитлової будівлі Одеського міського дельфінарію з акваріумом та реабілітаційно-оздоровчим центром дельфінотерапії, з розширенням та пристосуванням під нежитлову будівлю з інфраструктурою для відпочинку, в межах земельних ділянок, які знаходяться в оренді за адресою: м. Одеса, Приморський район, нижня тераса пляжу “Ланжерон”, пляж “Ланжерон”, 25 та пляж “Ланжерон”, 1 (коригування)", який, як свідчать матеріали справи, вже введено в експлуатацію.
Суд зазначив, що питання, пов`язані із подальшим плануванням забудови вказаних земельних ділянок відповідно до проєктних документів, не пов`язані з предметом спору у справі, що розглядається, оскільки Прокурором заявлено до стягнення з Відповідачів кошти пайової участі за будівництво конкретного, закінченого будівництвом об`єкта.
Разом з тим, суд вважав, що інше запропоноване Відповідачем-1 питання:
"чи споруджено на земельних ділянках за адресами: м. Одеса, Приморський район, нижня тераса пляжу “Ланжерон” – пляж “Ланжерон” 25, загальною площею 0,5 га, кадастровий номер: 5110137500:23:002:005; м. Одеса, Приморський район, пляж “Ланжерон” 1, загальною площею 0,2499 га, кадастровий номер: 5110137500:23:002:006; об`єкти соціальної інфраструктури, навчальні заклади, заклади культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення, а також об`єкти інженерної, транспортної інфраструктури, об`єктів енергетики, зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу)?"
- на думку суду, має значення для справи і потребує спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, тому для його вирішення існує необхідність у призначенні судової експертизи.
При цьому суд вважав за доцільне конкретизувати вказане питання наступним чином:
"чи споруджено в рамках будівництва "Реконструкція нежитлової будівлі Одеського міського дельфінарію з акваріумом та реабілітаційно-оздоровчим центром дельфінотерапії, з розширенням та пристосуванням під нежитлову будівлю з інфраструктурою для відпочинку, в межах земельних ділянок, які знаходяться в оренді за адресою: м. Одеса, Приморський район, нижня тераса пляжу “Ланжерон”, пляж “Ланжерон”, 25 та пляж “Ланжерон”, 1 (коригування)" об`єкти соціальної інфраструктури, навчальні заклади, заклади культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення, а також об`єкти інженерної, транспортної інфраструктури, об`єкти енергетики, зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу)?".
Суд зазначив, що вказана конкретизація необхідна у зв`язку з тим, що предметом спору є стягнення коштів пайової участі за зведення конкретного, закінченого будівництвом об`єкта, в той час як формулювання "чи споруджено" (тобто взагалі), на думку суду, надто розширює вказане питання та потенційно виводить його за межі предмета спору.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що клопотання Відповідача-1 про призначення експертизи підлягає частковому задоволенню шляхом призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи, на вирішення якої слід поставити питання у визначеній судом редакції.
Колегія суддів погоджується з тим, що встановлення приналежності майна до тих чи інших видів об`єктів потребує спеціальних знань у галузі будівництва, оскільки вирішення зазначеного питання лише на підставі тлумачень відповідних будівельних стандартів, норм законодавства у сфері будівництва є неможливим, так як потребує застосування відповідних методів та методик будівельно-технічних досліджень й не може бути зроблено господарським судом самостійно без проведення судової експертизи.
З огляду на наведене, судова колегія відхиляє доводи Прокурора, викладені в апеляційній скарзі стосовно того, що вирішення запропонованого питання належить до компетенції суду.
Таким чином, враховуючи те, що призначена у даній справі судова експертиза спрямована на встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто обставин, які мають значення для правильного вирішення спору та якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги і заперечення, при цьому для з`ясування цих обставин необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що місцевий господарський суд з метою забезпечення всебічного, повного та об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись процесуальним законом, обґрунтовано призначив у даній справі судову будівельно-технічну експертизу. 
Окрім іншого, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі “Дульський проти України” від 01.06.2006 (Заява №61679/00), зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури. Більше того, суд вирішує питання щодо отримання додаткових доказів та встановлює строк для їх отримання. При цьому, судова експертиза призначається лише в разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.
Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.
Таким чином, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях, а також за умови, що жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів наданих сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності.
Колегією суддів встановлено, що Сторонами не було надано жодних висновків експертизи з приводу поставленого експерту ухвалою суду питань.
Щодо твердження скаржника про незастосування судом першої інстанції постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року №6, колегія суддів відзначає наступне.
Так, постанови Вищого господарського суду України не є належним правовим обґрунтуванням підстав апеляційного оскарження судових рішень, оскільки неврахування в оскаржуваному судовому рішенні висновків, викладених у постановах Вищого господарського суду України, не визначено ст. 254 Господарського процесуального кодексу України як підстава апеляційного оскарження судових рішень. Згідно із ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Схожий за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 05.06.2020 у справі № 920/653/18.
Постанови Пленуму Верховного господарського суду України не містить норм (приписів), обов`язкових для застосування судами, і відповідно до ст. 11, 236 Господарського процесуального кодексу України не є джерелами правозастосовної практики.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.01.2021 у справі №905/2135/19, від 18.01.2022 у справі №910/919/20.
Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання Скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування постановленої у справі ухвали, наведені доводи Прокурора не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність призначення у даній справі експертизи.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Пунктом 1 ст. 6 Конвенції визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. 
Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним.
Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним рішення ЄСПЛ у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16.12.1992).
Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення ЄСПЛ у справі "Фрідлендер проти Франції").
Виходячи з предмету та підстав заявленого позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали наведено підстави щодо дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмету доказування та які не можуть бути самостійно з`ясовані судом на підставі наявних матеріалів справи, а також обґрунтовано підстави, з яких суд першої інстанції вважав, що підтвердити чи спростувати обставини, на які посилаються сторони, можливо лише шляхом залучення особи, яка володіє спеціальними знаннями (експерта) у відповідній сфері будівельно-технічних знань.
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що оцінка змісту наявних у справі документів, як і їх оцінка як доказів в підтвердження або спростовування певних обставин, здійснюється судом першої інстанції на стадії розгляду справи по суті, і при здійсненні даного апеляційного провадження судом апеляційної інстанції не здійснювалась оцінка саме змісту поданих доказів на предмет наявності або відсутності правових підстав для задоволення або відмови у задоволенні позовних вимог, а межі апеляційного провадження стосувались саме оскаржуваної ухвали суду першої інстанції щодо процесуальних підстав призначення судової експертизи, і відповідно, зупинення провадження до отримання висновку такої.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що застосування спеціальних знань у будівельно-технічній галузі виходить за межі компетенції господарського суду та дійсно потребує спеціальних знань у вказаних галузях, а тому для повного, об`єктивного розгляду всіх обставин справи, необхідним є призначення будівельно-технічної експертизи.
Колегія суддів вважає інші посилання Скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування постановленої у справі ухвали, наведені доводи Скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції.
Крім того, за змістом пункту 2 частини 1 статті 228 Господарського процесуального кодексу України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку призначення судом експертизи.
Пунктом 6 частини 1 статті 229 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у випадку призначення судом експертизи провадження у справі зупиняється на час проведення експертизи.
У зв`язку з призначенням судом судової будівельно-технічної експертизи провадження у справі №916/4082/25 підлягає зупиненню на час проведення судової експертизи.
Враховуючи вищенаведене, на переконання колегії суддів, місцевий господарський суд дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для призначення судової експертизи та зупинення провадження у даній справі.
Відповідно до частини 1 статті 271 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Згідно з ч. 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Під час розгляду справи, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильного застосування норм матеріального права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в ухвалі суду першої інстанції, яка є предметом апеляційного оскарження.
З урахуванням вищевикладеного, ухвала Господарського суду Одеської області про призначення експертизи та зупинення провадження від 11.02.2026 у справі №916/4082/25 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Заступника керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси підлягає залишенню без задоволення.
Керуючись ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Одеської області від 11.02.2026 про призначення експертизи у справі №916/4082/25 - залишити без змін.
Матеріали оскарження ухвали по справі №916/4082/25 повернути до Господарського суду Одеської області.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Повний текст постанови складено та підписано 13.05.2026.

Головуюча суддя: Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

А.І. Ярош