ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2026 року м. Львів	справа № 380/534/26	

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (відповідач), в якому просить:
- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо призначення пенсії по інвалідності ОСОБА_1 від 01 серпня 2024 року протиправними;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності з моменту її встановлення, з 26 січня 2024 року відповідно до статті 20 пункту «а», статті 21 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та виплату заборгованості, яка виникла у результаті порушення строків призначення пенсії. 
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26 січня 2024 року медико-соціальною експертною комісією йому встановлено інвалідність другої групи внаслідок каліцтва/захворювання, отриманого у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. З огляду на встановлену інвалідність позивач звернувся до відповідача із заявою щодо призначення пенсії по інвалідності. За результатами розгляду цієї заяви позивачу призначено пенсію по інвалідності внаслідок війни другої групи з 01 серпня 2024 року. Однак позивач, покликаючись на норми статті 26 та пункту «е» статті 50 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», стверджує, що має право на призначення пенсії по інвалідності з моменту встановлення йому інвалідності, а саме з 26 січня 2024 року. Отже, на переконання позивача, відповідач протиправно призначив йому пенсію по інвалідності з дати звернення (з 01 серпня 2024 року), а не з дати встановлення інвалідності (з 26 січня 2024 року), у зв`язку з чим він звернувся з цим позовом до суду, який просить задовольнити повністю.
Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що позивач пропустив строк звернення з цим позовом до суду та поважних причин пропуску такого строку не зазначив. 
По суті спору відповідач зазначає, що підготовку та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних документів для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» здійснюють уповноважені структурні підрозділи міністерств та інших органів. Отже, щодо призначення пенсії по інвалідності відповідно до норм вищезгаданого Закону Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області рекомендувало позивачу звернутися до уповноваженого структурного підрозділу за останнім місцем служби для оформлення відповідних документів.
Відповідач відзначає, що статтею 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсія призначається з дня звернення за призначенням пенсії, водночас пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності. Із заявою та необхідними документами про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивач звернувся 01 серпня 2024 року, тобто після спливу трьох місяців з дня встановлення інвалідності, тому Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області правомірно, ураховуючи приписи статті 45 вказаного Закону, призначило позивачу пенсію із 01 серпня 2024 року, тобто з дати звернення.
Щодо позовної вимоги про виплату заборгованості, яка виникла у результаті порушення строків призначення пенсії, відповідач зазначає, що така вимога є передчасною, крім того, відсутній факт несвоєчасної виплати пенсії та вини відповідача у такій несвоєчасній виплаті. 
З огляду на наведене у задоволенні позову просить відмовити повністю.
Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 19 січня 2026 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін.
Суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Сторонами не заперечується та обставина, що відповідно до виписки з акта огляду медико-соціальної експертної комісії до довідки серії 12 ААГ № 395721, виданої 26 січня 2024 року, позивачу з 26 січня 2024 року встановлено другу групу інвалідності внаслідок каліцтва/захворювання, одержаного під час безпосередньої участі в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
01 серпня 2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою та документами, перелік яких наведений у розписці-повідомленні (заява та документи прийняті 01 серпня 2024 року та зареєстровані за № 5601), про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За результатами розгляду наданих позивачем заяви та документів йому призначено пенсію по інвалідності внаслідок війни другої групи відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується листом відповідача від 28 серпня 2024 року № 20672-21906/К-52/8-1300/24.
Позивач, уважаючи протиправними дії відповідача щодо призначення пенсії по інвалідності з дати звернення (з 01 серпня 2024 року), а не з дати встановлення інвалідності (з 26 січня 2024 року), звернувся з цим позовом до суду.
Оцінюючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.
Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строку звернення з цим позовом до суду суд ураховує таке. 
Відповідно до частини першої, абзацу першого частини другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, за загальним правилом, установленим статтею 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи передбачено шестимісячний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Суд відзначає, що предметом оскарження у цій справі є поведінка відповідача щодо дати призначення позивачу пенсії, тобто спір у цій справі стосується соціального захисту позивача. 
В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).
Право на соціальний захист належить до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов, не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64 Конституції України).
Застосовуючи строки у зазначеній сфері, потрібно розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист. Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень, як правило, органом пенсійного фонду за зверненням такої особи з проханням надати певний статус та здійснити відповідні виплати. У разі, якщо особа вважає, що є спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде уже способом реалізації права на судовий захист. 
Згідно з Конституцією України право особи на соціальний захист гарантується, насамперед, статтею 46, а право на судовий захист, зокрема, - статтями 55 та 124.
Строки у сфері соціального захисту застосовує відповідний суб`єкт владних повноважень або суд у разі визнання рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта протиправними та задоволення позову особи. Своєю чергою, строк на звернення до суду застосовується виключно судом, як правило, на етапі ухвалення рішення про відкриття провадження в адміністративній справі. Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для ухвалення рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду, протягом якого такі вимоги мають бути задоволені.
Суд також ураховує, що у правовідносинах, які тривають, суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (протиправна бездіяльність, яка триває) або допускає протиправну поведінку (протиправна діяльність, яка триває) стосовно до фізичної або юридичної особи. Прикладом таких правовідносин є правовідносини, що виникають у сфері реалізації права громадян на соціальний захист (пенсійне забезпечення, виплата заробітної плати тощо).
Важливо, що предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, а тому строк на соціальний захист та строки звернення до суду залежать також від виду відповідного платежу як форми соціального захисту з боку держави.
Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. Своєю чергою, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім випадків, якщо інше прямо не передбачено законом.
Під час застосування строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ належить ураховувати, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, насамперед, з боку держави.
З огляду на позицію Конституційного Суду України, що міститься у рішеннях від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 та від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013, а також на підставі аналізу положень статей Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суд дійшов висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, зокрема сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком.
Неможливість обмеження шестимісячним строком обов`язку України як держави забезпечити реалізацію громадянином України свого конституційного права на соціальний захист підтверджується також встановленим статтями 256 та 257 Цивільного кодексу України трирічним строком позовної давності, який означає строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У протилежному випадку обов`язок громадянина, зокрема, у формі майнового зобов`язання перед державою підлягав б судовому захисту протягом 3 років, а такий же обов`язок держави перед громадянином - 6 місяцями.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов`язки повинні визначатися виключно законами, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом.
Згідно з частиною другою статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Системний аналіз цієї статті дає підстави дійти висновку, що строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала у зв`язку з не проведенням перерахунку пенсії з вини відповідного суб`єкта владних повноважень, немає.
Указана правова позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 635/7878/16-а, яку суд на підставі вимог частини п`ятої статті 242 КАС України враховує, оцінюючи відповідні доводи відповідача.
Так, у наведеній вище справі Верховний Суд не погодився із тим, що у разі порушення органом Пенсійного фонду України законодавства про пенсійне забезпечення, належить застосовувати шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, встановлений частиною першою статті 99 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2019 року), оскільки це матиме наслідком неможливість реалізувати передбачене Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» право пенсіонера на виплату сум пенсії за минулий час без обмеження строку у визначеному законодавством розмірі. 
Тож, з огляду на предмет позову, суд з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 635/7878/16-а, доходить переконання про відсутність підстав для застосування у межах спірних правовідносин шестимісячного строку звернення до суду, оскільки це матиме наслідком неможливість реалізувати передбачене Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» право позивача на виплату сум пенсії у належному розмірі за минулий час без обмеження строку у визначеному законодавством розмірі (у разі його встановлення судом).
По суті спору суд зазначає таке.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058).
За змістом частин першої, другої статті 5 Закону № 1058 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.
За змістом пункту 2 частини першої статті 9 Закону № 1058 відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія по інвалідності.
Згідно з абзацом другим частини першої статті 44 Закону № 1058 звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання в електронній або паперовій формі заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Строки призначення (перерахунку) та виплати пенсії визначені статтею 45 Закону № 1058.
Так, відповідно до пункту 2 частини першої статті 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.
Отже, умовою для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058 з дня встановлення інвалідності є звернення особи за пенсією не пізніше трьох місяців з дня встановлення їй інвалідності.
Суд встановив, що позивачу встановлено другу групу інвалідності 26 січня 2024 року.
До відповідача із заявою та необхідними документами про призначення пенсії по інвалідності відповідно до вимог абзацу другого частини першої статті 44 Закону № 1058 позивач звернуся 01 серпня 2024 року, тобто пізніше трьох місяців з дня встановлення йому інвалідності.
Ураховуючи наведене, відповідач правомірно відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 45 Закону № 1058 призначив позивачу пенсію по інвалідності з дня звернення (з 01 серпня 2024 року), а не з дня встановлення інвалідності (з 26 січня 2024 року).
Суд також наголошує, що в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до відповідача за пенсією по інвалідності відповідно до вимог абзацу другого частини першої статті 44 Закону № 1058 (шляхом подання в електронній або паперовій формі заяви та інших документів, необхідних для призначення пенсії) в межах тримісячного строку після встановлення йому інвалідності. 
Водночас, як слідує зі змісту позовної заяви, позивач уважає, що отримує пенсію відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі – Закон № 2262), тому, покликаючись на норми статті 26 та пункту «е» статті 50 цього Закону, стверджує, що має право на призначення пенсії по інвалідності з моменту встановлення йому інвалідності, а саме з 26 січня 2024 року.
Суд критично оцінює такі доводи позивача, оскільки, як підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, позивач звертався до відповідача за призначенням пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058 і саме за цим Законом йому й призначено пенсійну виплату, яку він отримував станом на дату звернення з цим позовом до суду.
Ураховуючи те, що пенсію по інвалідності позивачу призначено за Законом № 1058, виключно яким відповідно до частини другої статті 5 цього Закону визначаються умови набуття права на пенсійну виплату за цим Законом, суд не може застосовувати приписи Закону № 2262, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, тобто є спеціальним, та пенсію відповідно до положень якого позивач не отримує.
Отже, оскаржувані дії відповідача щодо призначення позивачу пенсії по інвалідності з дати звернення (з 01 серпня 2024 року) є такими, що відповідають приписам пункту 2 частини першої статті 45 Закону № 1058, і підстави для визнання їх протиправними відсутні, тому в задоволенні позовної вимоги в цій частині належить відмовити.
У позовній заяві позивач також просить суд зобов`язати відповідача призначити йому пенсію по інвалідності з моменту її встановлення, з 26 січня 2024 року відповідно до статті 20 пункту «а», статті 21 Закону № 2262.
Суд зазначає, що умови, розміри та строки призначення і виплати пенсій по інвалідності визначені статтями 20, 21 та 26 Закону № 2262.
Своєю чергою, постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 02 березня 2023 року № 10-1) затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі – Порядок № 3-1).
Відповідно до абзацу першого пункту 1 розділу І Порядку № 3-1 військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон) (членам їх сімей), пенсії згідно із Законом призначаються і виплачуються головними управліннями Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - орган, що призначає пенсію).
Згідно з абзацами першим, третім пункту 1 розділу І Порядку № 3-1 заява про призначення пенсії за вислугу років, по інвалідності подається військовослужбовцем, звільненим зі служби, та особою, яка має право на пенсію згідно із Законом або відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку (заява про призначення/перерахунок пенсії), до органу, що призначає пенсію, через уповноважений орган (структурний підрозділ), який здійснює підготовку документів, необхідних для призначення пенсій Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України, Міністерства юстиції України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Служби судової охорони, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Національної гвардії України, Національної поліції України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України, Управління державної охорони України (далі - уповноважений орган (структурний підрозділ)), за останнім місцем служби.
Уповноваженим органом (структурним підрозділом) заява про призначення пенсії з необхідними документами до органу, що призначає пенсію, може надсилатись поштою. 
За змістом абзацу першого пункту 1 розділу ІІ Порядку № 3-1 під час подання особою заяв, передбачених пунктами 2, 3 розділу І цього Порядку, пред`являється паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, посвідка на постійне проживання, посвідчення біженця або інший документ, що підтверджує законність перебування іноземця чи особи без громадянства на території України), свідоцтво про народження дитини.
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку № 3-1 до заяви про призначення пенсії за вислугу років, по інвалідності додаються такі документи:
1) подання про призначення пенсії, підготовлене уповноваженим органом (структурним підрозділом) (додаток 7 до цього Порядку);
2) витяги з наказів про звільнення та (або) виключення зі списків особового складу (за винятком осіб, окремі періоди проходження служби яких не підлягають розголошенню) або їх копії;
3) розрахунок вислуги років для призначення пенсії / виписка з розрахунку вислуги років для призначення пенсії або їх копії (за винятком осіб, окремі періоди проходження служби яких не підлягають розголошенню);
4) грошовий атестат та довідка про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (додаток 8 до цього Порядку);
5) військово-медичні документи про стан здоров`я звільненої особи (за винятком осіб, які не проходили військово-лікарську комісію);
6) документи про страховий стаж особи, які передбачені підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07 липня 2014 року № 13-1) (далі - Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування») (для призначення пенсії згідно з пунктом «б» статті 12 Закону);
7) документи, що підтверджують право на встановлення особі надбавок, підвищень та інших доплат (за наявності), які передбачені пунктом 4 цього розділу;
8) заява в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта (для призначення пенсій громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримали громадянства Російської Федерації та не одержують пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації). Орган, що призначає пенсію, додає одержаний на запит документ про те, що особа не перебуває на обліку в органах пенсійного забезпечення Російської Федерації як одержувач пенсії.
Для призначення пенсії по інвалідності орган, що призначає пенсію, додає до заяви одержану ним від медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) виписку з акта огляду МСЕК про визнання заявника особою з інвалідністю.
Згідно з пунктами 1 - 3 розділу ІІІ Порядку № 3-1 уповноважений орган (структурний підрозділ) у 10-денний строк з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і подання про призначення пенсії і направляє до органу, що призначає пенсії.
Уповноважений орган (структурний підрозділ) надає допомогу особі в одержанні необхідних для призначення пенсії документів.
У разі якщо підготовлено не всі необхідні документи для призначення пенсії, то подаються наявні, а документи, яких не вистачає, подаються додатково.
Копії документів, необхідних для призначення пенсії, що подаються уповноваженим органом (структурним підрозділом) до органу, що призначає пенсію, мають бути завірені цим уповноваженим органом (структурним підрозділом) або органом, в якому особа проходила військову службу (службу), в установленому порядку.
Відповідно до пунктів 5, 6 розділу IV Порядку № 3-1 рішення за результатами розгляду заяви про призначення, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший приймається з урахуванням:
1) пенсія відповідно до Закону призначається після звільнення зі служби особи, яка має право на пенсію відповідно до Закону (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби). У разі прийняття на службу після призначення пенсії (крім випадків, передбачених частиною третьою, четвертою статті 2 Закону) виплата пенсії припиняється;
2) якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі цих документів. При надходженні документів, про необхідність надання яких у визначений строк було письмово повідомлено заявника, розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження таких документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується за заявою особи з урахуванням строків, передбачених частиною другою статті 51 Закону;
3) поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви з усіма необхідними документами (переведення вперше на пенсію по інвалідності - у строк, передбачений пунктом «e» статті 50 Закону);
4) особам, які одержують пенсію, призначену за іншими законами, або державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, допомогу на дітей одиноким матерям, призначену органами соціального захисту населення, пенсія призначається з дати виникнення права на неї з урахуванням пункту 11 розділу І цього Порядку.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів приймається органом, що призначає пенсію за місцем фактичного проживання особи, не пізніше 10 днів з дня надходження заяви.
Рішення за результатами розгляду заяви засвідчується підписом керівника органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в пенсійній справі.
Орган, що призначає пенсію, не пізніше 5 днів з дня прийняття рішення про відмову в призначенні пенсії видає або направляє особі повідомлення із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
Отже, з урахуванням наведених вище положень Порядку № 3-1 для реалізації свого права на отримання пенсії по інвалідності відповідно до вимог Закону № 2262, який є спеціальним, позивачу належало звернутися із заявою про призначення пенсії за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку, до органу, що призначає пенсію, через уповноважений орган (структурний підрозділ), який здійснює підготовку документів, необхідних для призначення пенсій, за останнім місцем служби.
На підставі поданої позивачем заяви уповноваженому органу (структурному підрозділу) у 10-денний строк з дня її одержання належало оформити всі необхідні документи і подання про призначення пенсії позивачу, визначені пунктом 2 розділу ІІ Порядку № 3-1, та надіслати їх до органу, що призначає пенсії.
За результатами розгляду заяви та поданих документів органу, що призначає пенсію за місцем фактичного проживання позивача, не пізніше 10 днів з дня надходження заяви належало ухвалити рішення про призначення або ж про відмову в призначенні позивачу пенсії.
Однак в матеріалах цієї справи відсутні докази: 1) звернення позивача до уповноваженого органу (структурного підрозділу) із заявою про призначення пенсії за формою, наведеною у додатку 1 до Порядку № 3-1; 2) оформлення таким органом всіх необхідних документів і подання про призначення пенсії позивачу та надіслання їх до органу, що призначає пенсії; 3) ухвалення за результатами розгляду заяви та поданих документів відповідачем, як органом, що призначає пенсію, відповідного рішення про призначення або ж про відмову в призначенні позивачу пенсії.
Тобто, своє право на призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 2262 позивач ще не реалізовував, докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні. 
З наведеного випливає, що жодних протиправних дій чи рішень відповідач щодо позивача у частині, що стосується призначення пенсії по інвалідності за Законом № 2262, не вчиняв (не ухвалював), а отже, прав та законних інтересів позивача не порушував.
Варто зазначити, що, вирішуючи переданий на розгляд суду спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулась із позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, та наявність повноважень та правомірності дії відповідача в межах, визначених частиною другою статті 2 КАС України.
Встановивши наявність у особи, яка звернулась з позовом до суду, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання вказаного права (інтересу) і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.
Зміст суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу визначається не предметом позову, а його підставою.
Під підставою позову слід розуміти фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога (вимоги) позивача. Зокрема йдеться про юридичні факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, та які зумовлюють виникнення, зміну чи припинення спірних правовідносин, а також інші доказові факти, на підставі яких можна зробити висновок про наявність або відсутність зазначених юридичних фактів.
Тож, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Обов`язковою умовою визнання протиправними рішень суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушених його прав та інтересів цим рішенням суб`єкта владних повноважень.
Оскільки позивач жодними належними та допустимими доказами не довів факту порушення відповідачем свого права на отримання пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 2262, то у задоволенні позовної вимоги в частині зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію по інвалідності з моменту її встановлення, з 26 січня 2024 року відповідно до статті 20 пункту «а», статті 21 Закону № 2262 належить відмовити повністю.
Щодо вимоги про виплату заборгованості, яка виникла у результаті порушення строків призначення пенсії, то оскільки під час розгляду цієї справи суд не встановив порушення відповідачем строків призначення пенсії, у задоволенні цієї позовної вимоги також належить відмовити. 
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову повністю.
Зважаючи на висновок суду про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, а також ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст.72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд 
УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016, код ЄДРПОУ 13814885) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії – відмовити повністю.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу. 
Повний текст рішення складено 22 червня 2026 року.

Суддя	Клименко Оксана Миколаївна