ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року	Львів	Справа № 500/880/25 пров. № А/857/26584/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого-судді Кузьмича С. М.,
суддів Курильця А.Р., Мікули О.І., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 рок (ухвалене головуючим – суддею Мірінович У.А. у м. Тернопіль) у справі № 500/880/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача просив:
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0907381-2408-1915 UA61040010000042862 від 16.12.2024 форми «Ф» в розмірі 108666,00грн;
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0907382-2408-1915 UA6104001000 від 16.12.2024 форми «Ф» в розмірі 176582,25грн.
В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що належне йому нерухоме майно (свиноферма), що розташоване за адресою АДРЕСА_1 віднесено до будівель промисловості та використовується ним у підприємницькій діяльності, то об`єкт оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості - відсутній, а податкові повідомлення-рішення є неправомірними та підлягають скасуванню.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.05.2025 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходи з того, що позивачем не доведено здійснення у 2021 та 2022 роках сільськогосподарського товаровиробництва з використанням спірної будівлі, з огляду на що право на фінансове сприяння з боку держави у вигляді звільнення від сплати податку на промислові будівлі він не набув.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.
Відповідач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що позивач – ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), 30.11.2022 зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 02.12.2022, номер запису про включення відомостей про фізичну особу-підприємця до ЄДР 2006510000000009755, перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Тернопільській області (арк. справи 25).
Із відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань слідує, що основним видом економічної діяльності позивача є: « 01.46 Розведення свиней».
Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №159459530 від 14.03.2019 позивач є власником нерухомого майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 1785269861252, номер об`єкта в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (РПВН) 30883355 (арк. справи 38).
Згідно опису об`єкта, який міститься у Витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №159459530 від 14.03.2019, його загальна площа становить 1811,1 кв.м, опис: приміщення корівника з молочним блоком з прибудовою під літ. «А».
Згідно Технічного паспорта №ТІ01:4167-8787-9749-4040 від 17.11.2021 (арк. справи 16 зворот-19, 20-24) об`єкт за адресою АДРЕСА_1 є виробничим будинком – свиноферма (комплекс), який знаходиться на земельній ділянці площею 0,507 га з кадастровим номером 6125287100:01:001:022.
Головним управлінням ДПС у Тернопільській області проведено розрахунок податку на зазначений об`єкт нерухомого майна за податкові періоди 2021 та 2022 років та винесено податкові повідомлення-рішення від 16.12.2024, якими позивачу визначено суми податкових зобов`язань за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, а саме:
№0907381-2408-1915 UA61040010000042862 на суму 108666,00грн (об`єкт нерухомості площею 1811,10 кв.м. за 2021 рік, акр. справи 56, 58);
№0907382-2408-1915 UA61040010000042862 на суму 176582,25грн (об`єкт нерухомості площею 1811,10 кв.м. за 2022 рік, акр. справи 57, 59).
Вважаючи такі податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).
В розумінні норм п. 265.1 ст. 265 ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є складовою частиною податку на майно.
Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено ст. 266 ПК України.
Відповідно до п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України).
Згідно п.п. 266.3.1, 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Отже, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Порядок обчислення суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, регламентується нормами п. 266.7 ст. 266 ПК України.
Так, п п. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України встановлено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Так, за приписами ст. 30 ПК України податкова пільга - це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
Звільнення від сплати податку та збору - це одна із форм надання податкової пільги (пп. «г» п. 30.9 ст. 30 ПК України).
Відповідно до п. 30.2 ст. 30 ПК України підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.
Підпункт 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України передбачає, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Системний аналіз наведених норм дає апеляційному суду можливість дійти висновку, що застосування пільги зі сплати податку на нерухоме майно за пунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе за умови, що будівля призначена для безпосереднього використання у сільськогосподарській діяльності, її власник є сільськогосподарським товаровиробником, а сама будівля не передається в оренду, лізинг чи позичку.
За визначенням підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Застереження в підпункті 14.1.235 щодо цілей глави 1 розділу XIV ПК України не означає, що у інших випадках, передбачених цим Кодексом, термін «сільськогосподарський товаровиробник» має інше значення.
Визначення «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18 січня 2001 року № 2238-ІІІ, сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
Крім того, законодавець, з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».
Згідно з абзацом другим статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» від 23 вересня 2008 року № 575-VI, виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.
Згідно з висновками Верховного Суду, що викладені у постанові від 11 квітня 2023 року у справі №380/18104/21, фізична особа, яка є лише власником нерухомості відповідного класу, і не займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією, не звільняється від сплати податку на нерухомість за підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК. Тобто, значення має не тільки вид нерухомості (зокрема, її призначення), а й безпосередньо сама діяльність, якою займається платник податку (а саме - чи відноситься він до сільськогосподарських товаровиробників).
Вирішуючи питання щодо наявності у позивача права на пільгу, передбачену підпунктом «ж» пп. 266.2.2. п. 266.2 ст.266 ПК України, підлягало встановленню чи наділений позивач статусом сільськогосподарського товаровиробника у розумінні наведених вище норм права у період 2021-2022 року.
Матеріалами справи встановлено, що у податковий період 2021 року та 11 місяців 2022 року за які нараховано податкове зобов`язання, позивач не був зареєстрованим як фізична особа підприємець, оскільки така реєстрація з обранням відповідного виду економічної діяльності відбулась лише з 30.11.2022.
Тобто, в оподаткований період (у 2021 та 2022 році) позивач не міг бути сільськогосподарським товаровиробником.
Позивач жодним чином не довів, що протягом 2021, 2022 років він використовував нежитлове приміщення з метою ведення особистого селянського господарства для виготовлення сільськогосподарської продукції, тобто був сільськогосподарським товаровиробником .
Відповідно до вимог пункту 63.3 статті 63 ПК України, платник податків зобов`язаний, зокрема, повідомляти про всі об`єкти оподаткування контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з Порядком обліку платників податків і зборів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України №1588 від 09.12.2011, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2011 р. за №1562/20300 (далі - Порядок №1588).
Згідно з пунктом 8.1 Порядку №1588, платник податків зобов`язаний повідомляти про об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням до контролюючих органів за основним місцем обліку.
Положеннями пункту 8.2 Порядку №1588 визначено, що об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (далі - об`єкти оподаткування), є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідними розділами Податкового кодексу України. Повідомлення за формою №20-ОПП повинні подавати всі платники податків - як юридичні, так і фізичні особи-підприємці в разі - наявності, виникнення, зміни типу об`єкта оподаткування.
Основною метою запровадження форми №20-ОПП є отримання від платників податків інформації про всі наявні в них об`єкти майна, їх місцезнаходження, переміщення та стан, у якому вони фактично перебувають (використовуються, тимчасово не використовуються, не використовуються тощо).
Отже, чинним податковим законодавством визначено, що повідомлення про об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за ф. №20-ОПП, подається до контролюючого органу протягом 10 робочих днів з дати оформлення договору купівлі-продажу, оренди чи іншого документа на право володіння, користування або розпорядження об`єктом оподаткування.
Платник податків зобов`язаний повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.
З матеріалів справи не встановлено, а позивачем не надано доказів виконання позивачем податкового обов`язку щодо подання до податкового органу повідомлення форми №20-ОПП про об`єкт оподаткування нерухомого майна, який належить позивачу та через який (як стверджує позивач) ним провадиться господарська діяльність за звітні періоди 2021, 2022 роки, в той час як таке повідомлення позивачем подано аж у 2024 році (заява від 26.12.2024).
Так, в підтвердження обставини здійснення позивачем діяльності у сфері сільськогосподарського товаровиробництва у 2021 та 2022 році, що полягає у розведенні поросят та вирощуванні дорослих свиней ним надано суду копії податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2022-2023 роки (арк. справи 9-12), а також копії трьох видаткових накладних, а саме:
№1012 від 15.05.2021 про купівлю у травні 2021 року дев`яти поросят (арк. справи 26);
№72 від 04.10.2021 про купівлю у жовтні 2021 року чотирьох поросят (арк. справи 27);
№1012 від 30.11.2022 про купівлю у листопаді 2022 року п`яти поросят (арк. справи 26).
Водночас колегія суддів враховує, що у 2021 році позивач не був зареєстрованим суб`єктом господарювання, а у 2022 році був зареєстрованим суб`єктом лише один місяць.
Щодо податкових декларацій платника єдиного податку, наданих у підтвердження обставин розведення свиней, відповідно до пункту 46.1. статті 46 ПК України, податкова декларація, розрахунок, звіт – це документ, що подається платником податків контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку, а також суми нарахованого єдиного внеску. 
Відтак, податкова декларація за своєю суттю не є документом, що підтверджує сільськогосподарське виробництво, а лише стосується відображення відомостей, необхідних для здійснення адміністрування та сплати загальнообов`язкових платежів до відповідного бюджету. 
Матеріали справи не містять жодного підтвердження руху коштів, використання транспортних засобів щодо транспортування купленого товару, наявності інструментів, залучення робочої сили, наявності основних засобів, копій рахунків-фактур, товарно-транспортних накладних, актів виконаних робіт, договорів, платіжних доручень тощо, а отже і підтвердження здійснення економічної діяльності, яку характеризують витрати на виробництво, процес органу надано не було . 
Отже, позивачем не було надано первинних документів, які б підтверджували здійснення сільськогосподарської діяльності сільськогосподарським товаровиробником у нежитлових приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1 у період за 2021-2022 роки. 
Відтак, враховуючи наведене вище обставини справи, суд вважає, що у зв`язку з невикористання позивачем спірних будівель в межах саме власної підприємницької діяльності за функціональним призначенням, права на пільгу, передбачену пунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, позивач не має.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 року у справі № 500/880/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула