28.05.2026 Справа № 756/4768/26
Унікальний номер 756/4768/26
Провадження номер 2/756/5625/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року м. Київ
Оболонський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Шролик І.С.
секретар судового засідання - Макушева А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Державної казначейської служби України про повернення безпідставно отриманих грошових коштів,

ВСТАНОВИВ: 
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2026 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Державного бюджету України на його користь безпідставно отримані кошти у сумі 6494,67 грн.; та судовий збір у сумі 1064,96 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2022 року у справі № 362/193/22, позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн, стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 496,20 грн.
Постанова направлена до примусового виконання до Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 
Постановою державного виконавця 22 серпня 2022 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 34000 грн.
17 липня 2023 року з банківського рахунку позивача, відкритого у АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" в примусовому порядку, проведено списання коштів у сумі 6494,67 грн на користь Оболонського ВДВС. Постановою державного виконавця від 14 травня 2025 року повернуто виконавчий документ стягувачу у ВП НОМЕР_1, через відсутність майна на яке можна звернути стягнення. 
Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2026 року у справі № 362/193/22 задоволено заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови суду від 30 червня 2022 року, яку скасовано. Ухвалено у справі № 362/193/22 нову постанову, якою закрито провадження у справі про адміністративне пpaвoпoрушeння щодо ОСОБА_1 , нa пiдcтaвi пункту 1 чacтини 1 cтaттi 247 цьoгo Кoдeкcу у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Посилаючись на ту обставину, що кошти у сумі 6494,67 грн є безпідставно отримані й перераховані до Державного бюджету України в процесі примусового виконання за скасованим судовим рішенням, тому повинні бути повернуті позивачу, просить суд задовольнити заявлені вимоги. 
Рух справи
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 березня 2026 року головуючим суддею у справі визначено суддю Шролик І.С.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 23 березня 2026 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду на 13 травня 2026 року.
18 квітня 2026 року від Державної казначейської служби надійшов відзив на позовну заяву в якому просить відмовити в задоволенні заявлених вимог. 
Через неявку сторін, розгляд справи відкладений на 28 травня 2026 року.
20 квітня 2026 року позивач подав заяву про розгляд справи без його участі. 
Представник відповідача Оболонського відділу ДВС в судове засідання не з`явився про час та місце розгляд справи сповіщений належним чином.
Представник відповідача Державної казначейської служби в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заявлених вимог з мотивів викладених у поданому відзиві. Звернула увагу суду на те, що позивач не звертався до Державного казначейства зі заявою про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, на виконання Порядку № 787.
Вислухавши позицію представника відповідача, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Фактичні обставини справи
Судом встановлено, що постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2022 року у справі № 362/193/22, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн, стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 496,20 грн. 
Постановою головним державним виконавцем Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гаркавенко А.В. від 22 серпня 2022 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 34000 грн.
17 липня 2023 року з банківського рахунку позивача, відкритого у АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" в примусовому порядку, проведено списання коштів у сумі 6494,67 грн на користь Оболонського ВДВС. 
Постановою державного виконавця від 14 травня 2025 року на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконаче провадження», повернуто виконавчий документ стягувачу у ВП НОМЕР_1, через відсутність майна на яке можна звернути стягнення. Як зазначено в постанові залишок нестягненої суми за виконавчим документом 28273.24 грн; сума стягнутого виконавчого збору/сума стягненої винагороди приватного виконавця 574.61 грн. 
За заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2026 року у справі № 362/193/22, скасовано постанову суду від 30 червня 2022 року. Прийнято нову постанову, якою закрито провадження у справі щодо ОСОБА_1 нa пiдcтaвi п.1 ч.1 cт.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Як встановлено з квитанції № M07B-XXE8-723B-5EH8 від 17 липня 2023 року з рахунку платника ОСОБА_1 відкритого в АТ «Універсалбанк», на рахунок одержувача Оболонський відділ ДВС в примусовому порядку проведено списання коштів у сумі 6494,67 грн.
Також з платіжної інструкції №74927 від 26 березня 2024 року встановлено, що з рахунку Оболонського відділу ДВС на рахунок Казначейства України перераховані грошові кошти 572,61 грн, як виконавчий збір ВП НОМЕР_1.
Згідно з платіжної інструкції №74928 від 26 березня 2024 року встановлено, що з рахунку Оболонського відділу ДВС на рахунок Казначейства України перераховані грошові кошти 5726, 76 грн, як кошти стягнуті з Каплі на користь держави ВП НОМЕР_1.
Платіжною інструкцією №56410 від 14 березня 2025 року здійснено перерахунок коштів з рахунку Оболонського відділу ДВС на рахунок Казначейства України в сумі 2,00 грн, як кошти стягнуті з Каплі ВП НОМЕР_1 (сплата податків).
Між сторонами виник спір стосовно стягнення з відповідачів безпідставно отриманих від ОСОБА_1 коштів.
Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення
Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним.
Аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.
Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.
Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.
Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна.
Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 757/42443/15-ц (провадження № 61-38890св18).
Отже, положення глави 83 застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.
Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин норм статті 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі №910/1531/18.
Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18.
Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі №6-100цс15.
Відповідно до частин першої, четвертої та сьомої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до державного бюджету України.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору.
У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.
Як зазначено вище, здійснення особою захисту порушеного права шляхом застосування кондикційного позову можливе лише за умови наявності підстав, передбачених статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача відповідне майно (у тому числі грошові кошти).
Оскільки постановою суду від 03 березня 2026 року скасовано постанову цього суду від 30 червня 2022 року на виконання якої в примусовому порядку з рахунку позивача списані грошові кошти в розмірі 6494,67 грн, то суд приходить до переконання що отримані державою кошти підлягають поверненню позивачу на підставі статті 1212 ЦК України, адже підстава, на якій вони були отримані, відпала.
Щодо заперечення представника відповідача, що на рахунок Державної казначейської служби зараховані кошти в меншому розмірі, аніж списані з рахунку позивача, суд зауважує на те, що кошти з рахунку позивача в розмірі 6494,67 грн примусово списані на рахунок Оболонського відділу ДВС, що доводиться квитанцією від 17 липня 2023 року. Майже через рік 26 березня 2024 року кошти від Оболонського відділу ДВС перераховані на рахунок казначейства країни в розмірі 6299,37 грн, та в березні 2025 року ще додатково 2,00 грн. Позивачем належними й допустимими доказами доведено розмір коштів списаний з його рахунку,який має бути повернутий. 
Заперечення відповідача про застосування до спірних правовідносин Порядку №787, суд вважає неприйнятними, з урахуванням правового висновку, який викладений у постанові ВП ВС від 8 серпня 2023 року у справі № 910/5880/21 (провадження № 12-36гс22) . Беручи до уваги наявність протилежної практики ВП ВС (у справах № 910/15295/18 і № 910/5880/21) та Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (№ 489/6624/15-ц) щодо застосування приписів Порядку № 787 і ЦК України, з огляду на висновки, викладені у цій постанові, задля гарантування юридичної визначеності у подібних правовідносинах стосовно повернення з бюджету коштів, які утримуються без достатньої правової підстави (після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про накладення штрафу) Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, сформульованого у постанові від 10 липня 2019 року у справі № 489/6624/15-ц, за змістом якого повернення цих коштів має відбуватися тільки згідно з Порядком № 787, тобто у позасудовому порядку, та застосовує даний висновок до спірних правовідносин в порядку, передбаченому ч.4 ст.263 ЦПК України. 
Щодо розподілу судових витрат. 
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд бере до уваги те, що понесені позивачем судові витрати в сумі 1064,96 грн. пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим з урахуванням ціни позову, згідно ст. 141 ЦПК України. 
Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача Державну казначейську службу на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору, у розмірі 1064,96 гривень.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141 ч.1, 247 ч. 2, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, ст. 1212 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Державної казначейської служби України про повернення безпідставно отриманих грошових коштів,- задовольнити.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти у сумі 6494,67 грн. та витрати зі сплати судового збору в сумі 1064,96 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 28 травня 2026 року

Суддя І.С. Шролик