Справа № 127/16762/26
Провадження № 2/127/4765/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2026 року	місто Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області 
у складі головуючого судді Сичука М.М.,
за участю секретаря судового засідання Коровай А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Позов мотивовано тим, що 11 жовтня 2002 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, який зареєстрований Міським відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 2272, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .
Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на час звернення до суду є повнолітнім, та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивач зазначив, що протягом останнього року між сторонами склалися неприязні відносини, зумовлені різними поглядами на сімейне життя, ведення спільного господарства та сімейні відносини. Між подружжям постійно виникали сварки та непорозуміння, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та окремого проживання сторін.
На переконання позивача, сім`я фактично розпалася, спільне господарство сторони не ведуть, подружні відносини не підтримують, наміру на примирення та відновлення сімейних відносин не мають, а тому подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам.
У зв`язку із наведеним позивач просив розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою, а понесені ним судові витрати у вигляді судового збору залишити за ним.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.05.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи провести у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання також не з`явилася, подала до суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги визнала повністю, не заперечувала проти розірвання шлюбу та просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « ОСОБА_5 ».
На підставі п.п.1-2 ч.3 ст.223 ЦПК України суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності позивача та відповідача.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч.2 с.247 ЦПК України). 
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, враховуючи зміст заяв позивача та відповідача, суд приймає визнання відповідачем позову та вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Судом встановлено, що 11 жовтня 2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстрований Міським відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 2272, що підтверджується наявним у матеріалах справи свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .
Згідно з копіями свідоцтв про народження, від шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час є повнолітнім, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до частини другої статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Згідно з частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
За змістом статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, а примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Частинами третьою та четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин або до їх збереження є порушенням права дружини та чоловіка на особисту свободу.
Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.
Відповідно до статті 16 Загальної декларації прав людини чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право одружуватися та засновувати сім`ю і користуються однаковими правами щодо одруження, під час перебування у шлюбі та під час його розірвання.
Згідно з частиною другою статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що суди повинні повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини подання позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітніх чи неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Шлюб підлягає розірванню лише у разі встановлення неможливості подальшого спільного життя подружжя та збереження сім`ї.
Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами фактично припинені шлюбні відносини, вони не підтримують сімейних стосунків, не ведуть спільного господарства, не мають спільного сімейного бюджету, проживають окремо та не виявляють наміру на примирення.
Суд враховує, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, вважає неможливим подальше спільне життя з відповідачкою та збереження сім`ї.
Крім того, відповідачка подала письмову заяву, в якій позовні вимоги визнала повністю, не заперечувала проти розірвання шлюбу та просила розглянути справу за її відсутності.
Відповідно до частин першої та четвертої статті 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії судового провадження. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що сім`я сторін фактично розпалася, подружні відносини між ними припинені, сторони втратили почуття взаємної поваги та порозуміння, спільного господарства не ведуть, наміру на відновлення сімейних відносин не мають, а тому подальше збереження шлюбу носитиме формальний характер та суперечитиме інтересам як позивача, так і відповідачки.
За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу є неможливим, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо прізвища відповідачки після розірвання шлюбу, суд виходить з такого.
Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Оскільки відповідачка у поданій до суду заяві просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « ОСОБА_5 », суд вважає за необхідне зазначити про це у резолютивній частині рішення.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з тим позивач у позовній заяві просив понесені ним судові витрати у вигляді судового збору залишити за ним та не стягувати їх з відповідачки.
Зважаючи на наведене, суд вважає за необхідне понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору залишити за ним.
На підставі викладеного та керуючись статтями 24, 56, 104, 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України, статтями 12, 13, 81, 89, 141, 206, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, 
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.
Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 11 жовтня 2002 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 2272.
Після розірвання шлюбу залишити відповідачці ОСОБА_2 прізвище « ОСОБА_5 ».
Судові витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем.
Рішення суду після набрання ним законної сили є документом, що підтверджує факт розірвання шлюбу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи:
Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення суду складено 18.06.2026.

Суддя: