З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16.06.2026  	Справа №607/847/26 Провадження №2/607/2749/2026	

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області
в складі : 
головуючого Ромазана В.В.
з участю секретаря Бойко О.В.
представника позивача Гураля Р.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики ,-
В С Т А Н О В И В:
 
І. Описова частина
1. Стислий зміст позовної заяви 
ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 , Позивач) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 (надалі - ОСОБА_2 , Відповідач) у якому просить стягнути із Відповідача на свою користь користь суму неповернутого боргу за договорами позики від 12 серпня 2023 року у розмірі 2 000,00 ЄВРО та від 24 травня 2024 року в розмірі 5 000,00 доларів США, а також судові витрати.
В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що ОСОБА_1 12 серпня 2023 року надав у позику ОСОБА_2 на строк один місяць 2 000,00 Євро. Крім того, 24 травня 2024 року Позивач надав у позику Відповідачу 5 000,00 доларів США строком на 2 місяці. На підтвердження отриманих коштів та зобов`язання повернути їх у встановлені строки, ОСОБА_2 надав позивачу відповідні боргові розписки від 12 серпня 2023 року та 24 травня 2024 року. Відповідач не виконав свої зобов`язання за договорами позики, що обумовило позивача звернутись до суду.

2.Стислий зміст відзиву та відповіді на відзив
Відповідач ОСОБА_2 своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву, що передбачене статтею 178 ЦПК України, не скористався.

3.Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді
Ухвалою судді від 30 січня 2026 відкрито провадження у справі № 607/847/26 та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження.
Протокольною ухвалою від 05 травня 2026 у даній справі закрито підготовче провадження, а справу призначено для розгляду по суті.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Гураль Р.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, з підстав викладених у позові, не заперечив щодо ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
У судове засідання відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився без повідомлення про причини неявки. Правом подання відзиву відповідач не скористався. Заяви чи клопотання на день розгляду справи від відповідача до суду не надходили.
Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України), справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. 

ІІ. Мотивувальна частина
1. Фактичні обставини, встановлені судом 
Як вбачається із письмової розписки, оригінал якої оглянуто судом у судовому засіданні, 12 серпня 2023 року ОСОБА_2 взяв у позику в ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 2 000,00 Євро та зобов`язувався повернути їх через один місяць.
Крім того, як слідує з письмової розписки, оригінал якої судом оглянуто в судовому засіданні, 24 травня 2024 року ОСОБА_2 взяв у позиву в ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 5 000,00 доларів США та зобов`язався повернути їх через два місяці.
Відповідач свої зобов`язання за вказаними договорами позики не виконав, взяті у борг кошти зазначені у розписках Позивачу в обумовлені у них строки не повернув. 
Відповідно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют на дату 14 січня 2026 року, 1 долар США – 43,1762 грн; 1 Євро – 50,3219 грн.

2.Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво– чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частини першої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, – незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).
Верховний Суд у справі 750/2316/19 від 14 липня 2021 року зазначив, що письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. 
Договір позики за своєю юридичною природою є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання.
Відповідний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6–1967цс15.
Частиною першою ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Отож, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору позики та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів.
Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки (постанова Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі № 369/3340/16-ц, від 02 червня 2021 року у справі № 531/152/19).
Судом на підставі вказаних доказів встановлено, що договори позики між сторонами відбулися, про що свідчать приєднані до матеріалів справи розписки від 12 серпня 2023 року та 24 травня 2024 року, оригінали яких було оглянуто судом у судовому засіданні та із змісту яких вбачається, що ОСОБА_2 взяв у позику та отримав у ОСОБА_1 2 000,00 Євро та 5 000,00 доларів США Наявність оригіналів боргових розписок у позивача (кредитора), свідчить також про те, що боргові зобов`язання відповідачем не виконані, що також відповідає змісту ст. 545 ЦК України.
Вивчивши зміст розписок та встановивши обставини справи, суд дійшов висновку, що між ОСОБА_1 (як позикодавцем) та ОСОБА_2 (як позичальником) склались відносини, що випливають із договору позики, при цьому кошти позичальником не повернуті, що також підтверджено наявністю у позикодавця оригіналів розписок.
Зміст розписок свідчить про укладення між сторонами саме договорів позики.
Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку
Частиною першою ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.
При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року по справі № 464/3790/16–ц зазначено, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти – фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно–правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в тому числі і в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої ст. 1046 ЦК України, а також частини першої ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідач не скористався своїм законним правом та не надав суду будь-яких доказів на спростування вимог позивача.

ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви
Із врахуванням наведеного, суд дослідивши та оцінивши докази, а також у їх сукупності, доходить до висновку, що із відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь позивача ОСОБА_1 заборгованість за договорами позики: від 12 серпня 2023 року в розмірі 2 000,00 Євро; від 24 травня 2024 року в розмірі 5 000,00 доларів США, відтак позовні вимоги слід задовольнити повністю. 
Судові витрати у вигляді судового збору, згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, слід стягнути з ОСОБА_2 в користь позивача, у розмірі 3 165,24 грн. виходячи із цини позову на момент йог подачі, що складав 316 524,80 грн.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 263, 265, 280 ЦПК України, суд, – 

У Х В А Л И В :
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики, задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму неповернутого боргу за договорами позики:
від 12 серпня 2023 року у розмірі 2 000 (дві тисячі) ЄВРО;
від 24 травня 2024 року у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) доларів США.
Стягнути із ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 3 165 (три тисячі сто шістдесят п`ять) грн. 24 коп. сплаченого судового збору. 
Рішення може бути переглянуте Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.
Повний зміст рішення складено 26.06.2026.

Дані про учасників справи:
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає та зареєстрований: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 . 

Головуючий суддя	В. В. Ромазан