ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 р. 	Справа № 480/10455/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.02.2025, головуючий суддя І інстанції: М.М. Шаповал, по справі № 480/10455/24
за позовом ОСОБА_1 
до Військової частини НОМЕР_1   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 , в якій просила:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не проведення з позивачкою повного розрахунку при звільненні та ненарахуваннія та невиплати індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 14.03.2022 по 01.11.2023;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 14.03.2022 по 01.11.2023.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 17.02.2025 у справі № 480/10455/24 позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 14.03.2022 по 01.11.2023 включно.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 14.03.2022 по 01.11.2023 включно.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 (далі - відповідач) подала апеляційну скаргу, яку аргументує неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин справи, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.02.2025 у справі № 480/10455/24 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що ОСОБА_1 проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 в період з 20 грудня 2022 року по 01 листопада 2023 року, за грудень 2022 року індексація грошового забезпечення солдату ОСОБА_1 була нарахована та виплачена пропорційно відпрацьованим дням вказаного періоду. Апелянт вказує, що проведення індексації грошового забезпечення у 2023 році, в тому числі і військовослужбовців, не здійснювалось з огляду на імперативні приписи Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03 листопада 2022 року № 2710-IX.
Відповідач наголошує, що з 01 вересня 2023 року Військову частину НОМЕР_2 зараховано на фінансове забезпечення до Військової частини НОМЕР_1 , до 01 вересня 2023 року Військова частина НОМЕР_2 перебувала на фінансовому забезпеченні у ІНФОРМАЦІЯ_1 . Додатково апелянт вказує, що позивач пропустила встановлений чинним законодавством тримісячний строк звернення до суду.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.06.2025 у справі № 480/10455/24 клопотання Військової частини НОМЕР_1 про заміну відповідача у справі задоволено, замінено первісного відповідача по справі № 480/10455/24 - Військову частину НОМЕР_2 на її правонаступника - Військову частину НОМЕР_1 .
Позивач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача.
На підставі положень пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України, при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , санітар інструктор - радіотелефоніст медичного пункту Військової частини НОМЕР_2 , проходила військову службу в Збройних Силах України.
26.10.2023 була звільнена наказом командира Військової частини НОМЕР_1 ( по особовому складу) від 26 жовтня 2023 року № 226- РС у запас за підпунктом «г» (у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю 1 чи 2 групи) пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 01.11.2023 № 308, позивача з 1 листопада 2023 року було виключено із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.
Позивач звернулася до Військової частини НОМЕР_2 із заявою щодо виплати індексації грошового забезпечення за період з 14.03.2022 по 01.11.2023, однак відповіді на заяву надано не було.
Вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати індексації грошового забезпечення з 14.03.2022 по 01.11.2023 протиправними, позивач звернулася до суду з позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що бездіяльність стосовно ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення у період з 14.03.2022 по 01.11.2023 є протиправною, а тому відповідача належить зобов`язати нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за вказаний період.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі – Закон № 2011-XII).
Відповідно до частин 2, 3 статті 9 Закону № 2011-XII, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до Закону.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 № 2017-III, законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо: індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-ХІІ (далі – Закон №1282-ХІІ).
Згідно зі статтею 1 Закону №1282-ХІІ, індексація грошових доходів населення – це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Перелік об`єктів індексації установлений частиною 1 статті 2 Закону № 1282-ХІІ, згідно з якою індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру.
До таких об`єктів індексації в силу абзацу 4 частини 1 статті 2 Закону № 1282-ХІІ належить оплата праці (грошове забезпечення).
Межі індексації визначені частиною 6 статті 2 Закону № 1282-ХІІ, згідно з якою індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Статтею 3 Закону № 1282-ХІІ передбачено, що індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Відповідно до статті 4 Закону № 1282-ХІІ, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсоток (з 01.01.2016 – 103 відсотка).
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі, якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
З аналізу положень Закону № 2011-XII та Закону № 1282-ХІІ вбачається, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Через вимоги законодавства проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють наступне виникнення права на отримання індексації.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 29.12.2025 № 560/12915/23, від 15.11.2024 у справі № 200/11548/21, від 09.06.2022 у справі № 600/524/21-а, від 27.04.2021 у справі № 380/1513/20.
При цьому, правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі – Порядок № 1078).
Згідно з пунктом 1-1 Порядку № 1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.
Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Відповідно до пункту 2 Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 4 Порядку №1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
За приписами абзаців 1, 2 пункту 5 Порядку №1078, у разі підвищення тарифних ставок (посадових окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Відповідно до абзаців 3-5 пункту 5 Порядку №1078, сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
При цьому, відповідно до абзацу 6 пункту 5 Порядку № 1078, до визначеної (згідно з абзацами 4 та 5 пункту 5 Порядку № 1078) суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації (103 відсотка).
Отже, з наведеного слідує, що Порядок № 1078 передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, так званої «поточної індексації» та «індексації-різниці». Суми цих індексацій можуть нараховуватися і одночасно, і окремо одна від одної.
Щодо поточної індексації, то право працівника на її отримання виникає у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який з 01.01.2016 встановлений у розмірі 103 відсотка (абзац 2 пункту 1-1, абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078). Сума цієї індексації визначається як результат множення грошового забезпечення, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (абзац 2, 5 пункт 4 Порядку № 1078).
Щодо «індексації-різниці», то право працівника на її отримання виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.
Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 23.12.2025 у справі № 280/8303/23, від 25.09.2025 у справі № 320/15393/21, від 08.05.2025 у справі № 380/6610/24.
Водночас, відповідно до абзацу 18 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» №2710-IX від 03.11.2022 (далі – Закон №2710-IX), на 2023 рік дію Закону № 1282-XII зупинено.
Вказане вище положення Закону №2710-IX є чинним та неконституційним не визнавалось.
Таким чином, оскільки дія Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» була зупинена на 2023 рік, то підстави для проведення нарахування суми індексації грошового забезпечення, механізм розрахунку якої визначено Порядком № 1078, у 2023 році були відсутні.
Аналогічний висновок включено у постанову Верховного Суду від 18.12.2025 у справі № 380/5270/24.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що зі змісту позовної заяви встановлено, що спірні правовідносини у даній справі стосуються питання нарахування та виплати поточної індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби позивачем з 14.03.2022 по 01.11.2023.
Як встановлено з матеріалів справи та не заперечується сторонами у справі, з 14.03.2022 по 19.12.2022 позивач проходила службу на посаді стрільця-санітара 1 відділення охорони 1 взводу охорони другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У період з 20.12.2022 по 01.11.2023 позивач проходила військову службу на посаді санітар-інструктор радіотелефоніст медичного пункту Військової частини НОМЕР_2 (її правонаступник - Військова частина НОМЕР_1 ), що підтверджується витягами з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 242 від 20.12.2022 та № 308 від 01.11.2023. 
У зв`язку з цим колегія суддів звертає увагу на те, що позивач не перебувала на забезпеченні Військової частини НОМЕР_2 у період з 14.03.2022 по 19.12.2022, а тому позовні вимоги стосовно нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за даний період до відповідача у справі є необґрунтованими, оскільки виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні у спірний період, індексація грошових доходів не є виплатою військовослужбовцю у зв`язку зі звільненням чи заборгованістю, а є періодичною виплатою та є у цій справі спірною.
Отже, зважаючи на те, що індексації підлягають грошові доходи, які не мають разового характеру, а у період з 14.03.2022 по 19.12.2022 позивач не проходила військову службу та не перебувала на грошовому забезпеченні у Військової частини НОМЕР_2 , позовні вимоги щодо зазначеного спірного періоду не підлягають задоволенню.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19.05.2025 у справі № 420/20215/23.
Стосовно вимог позивача про нарахування та виплату поточної індексації грошового забезпечення за період проходження нею військової служби з 20.12.2022 по 31.12.2022, колегія суддів вказує на таке.
Як встановлено з матеріалів справи, до 01.09.2023 Військова частина НОМЕР_2 перебувала на фінансовому забезпеченні у ІНФОРМАЦІЯ_1 , що не заперечується сторонами у справі.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.04.2026 у справі № 480/10455/24 у ІНФОРМАЦІЯ_3 було витребувано письмові докази, а саме відомості щодо нарахованої та виплаченої ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 20.12.2022 по 31.12.2022.
Так, на виконання вказаної ухвали ІНФОРМАЦІЯ_4 було надано довідку про нараховане та виплачене грошове забезпечення позивача за 2023 рік № 19/600 від 05.05.2026, із якої слідує, що позивачу у січні 2023 не було виплачено індексацію грошового забезпечення за грудень 2022 року.
Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до відомостей Державної служби статистики України, у листопаді 2022 року індекс споживчих цін (індекс інфляції) в Україні склав 100,7%.
Отже, величина індексу споживчих цін у листопаді 2022 року не перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотки.
Із урахуванням наведеного, у позивача не виникло право на нарахування та виплату поточної індексації грошового забезпечення у період з 20.12.2022 по 31.12.2022.
Водночас, у 2023 році відповідачем індексація грошового забезпечення позивачу не виплачувалась, що підтверджується відомостями довідки № 19/600 від 05.05.2026.
Колегія судів зазначає, що ненарахування та невиплата індексації грошового забезпечення позивачу у 2023 році обумовлена саме приписами абзацу 18 пункту 3 Прикінцевих положень Закону №2710-IX, яким зупинено на 2023 рік дію Закону №1282-XII, а підприємства, установи, організації у 2023 році звільнені від обов`язку здійснювати нарахування та виплату індексації доходів, зокрема, оплати праці (грошового забезпечення).
При цьому, оскільки дію Закону №1282-XII зупинено на 2023 рік, то підзаконний нормативно - правовий акт - Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, який прийнятий на виконання вимог ч 2 ст.6 вказаного Закону, також не діє протягом 2023 року, адже він не може бути самостійною підставою для проведення нарахування суми індексації грошового забезпечення, коли дія закону про індексацію зупинена. Порядок № 1078 є інструментом, який застосовується лише тоді, коли чинне законодавство дозволяє це робити, і якщо закон прямо не дозволяє (або забороняє) індексацію, то Порядок № 1078 не може бути застосований.
Дана правова позиція включена до постанови Верховного Суду від 18.12.2025 у справі №380/5270/24.
Таким чином, колегія суддів вказує, що у позивача не виникло право на на нарахування та виплату поточної індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2023 по 01.11.2023.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 14.03.2022 по 01.11.2023.
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що позивач проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 в період з 20 грудня 2022 року по 01 листопада 2023 року, знайшли підтвердження в ході розгляду колегією суддів.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується статтею 322 КАС України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України», суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Отже, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 14.03.2022 по 01.11.2023 включно, зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 14.03.2022 по 01.11.2023 включно. У зв`язку з цим колегія суддів вказує, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії залишити без задоволення.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково та ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 317 КАС України, підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина 4 статті 317 КАС України). 
Керуючись ст.ст. 139, 229, 240, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.02.2025 по справі № 480/10455/24 - скасувати. 
Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії залишити без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко 	
Судді	   	С.П. Жигилій   Т.С. Перцова