Справа № 346/4623/15-ц 
Провадження № 22-ц/4808/724/26 
Головуючий у 1 інстанції Коваленко Д. С. 
Суддя-доповідач Девляшевський 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого (суддя-доповідач)  Девляшевського В.А.,
суддів:     Луганської В.М., Мальцевої Є.Є.,
секретаря Кузів А.В.,
з участю: представника Івано-Франківської обласної прокуратури та представника Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника ОСОБА_1 та керівника Івано-Франківської обласної прокуратури на рішення Коломийського міськрайонного суду в складі судді Коваленка Д.С., ухвалене 05 лютого 2026 року в м. Коломиї Івано-Франківської області, повний текст якого складено 02 березня 2026 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, Івано-Франківської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди та витрат на юридичну допомогу,
в с т а н о в и в :
У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, вимоги якого уточнив під час розгляду справи, до Державної казначейської служби України, Коломийського міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України у Івано-Франківській області, Івано-Франківської обласної прокуратури про відшкодування шкоди.
Позовна заява мотивована тим, що 6 травня 2010 року слідчий СВ Коломийського МВ УМВС України в Івано-Франківській області відносно нього порушив кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 186 КК України. 7 травня 2010 року його було притягнуто як обвинуваченого у даній справі. 
Постановою слідчого СВ Коломийського МВ УМВС України в Івано-Франківській області від 26 березня 2013 року кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. 
Зазначив, що внаслідок незаконного кримінального переслідування зазнав порушення своїх прав у зв`язку із застосуванням до нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, а також дворазового засудження вироками від 17.11.2010 та 23.01.2012. У зв`язку з цим йому було завдано моральної шкоди, зокрема через надмірно тривале кримінальне переслідування.
За наведених обставин просив стягнути з Державного бюджету України моральну шкоду в розмірі 459 030,00 грн, розраховану з урахуванням мінімальної заробітної плати у розмірі 4 173 грн та 110 місяців незаконного кримінального переслідування у період з 06.05.2010 по 06.07.2019, а також 2 500 євро як відшкодування за надмірно тривале переслідування.

Справа судами розглядалась неодноразово.
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 05 лютого 2026 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України 127 575, 00 гривень шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку, у якості компенсації моральної шкоди, завданої надмірною тривалістю кримінального провадження №12013090180000638. У задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди у більшому розмірі з інших підстав, а також у відшкодуванні витрат на юридичну допомогу відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення суду представник ОСОБА_1 посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Просить рішення змінити та відшкодувати ОСОБА_1 20 000 євро компенсації заподіяної моральної шкоди, завданої надмірною тривалістю кримінального провадження.
Вважає, що слід змінити резолютивну частину рішення, виключивши з неї слова про стягнення з Державного бюджету через Державну казначейську службу України, оскільки в даному випадку належним відповідачем є саме держава Україна. Також зазначив, що повний текст рішення складено не 02, а 03 березня 2026 року.
Посилається на те, що в кримінальному провадженні, яке розпочате з вересня 2013 року, позивач двічі засуджений, однак ні разу не виправданий, вироки позивачу скасовані. Проте, поліція та прокуратура вважають, що кримінальне провадження на даний час не є закритим, а розслідування у відношенні позивача і в даний час продовжується, хоча докази вчинення ним кримінального правопорушення відсутні. Отже, практично 15 років позивач зазнає моральної шкоди.
Відповідно до практики ЄСПЛ, розгляд кримінальних проваджень щодо нетяжких злочинів, аналогічних передбаченим ч. 1 ст. 186 КК України, має здійснюватися у розумний строк, який, як правило, не перевищує двох років; перевищення цього строку підлягає оцінці з огляду на завдану особі моральну шкоду, орієнтовно у розмірі 1 500 євро за кожен рік надмірної тривалості. Відтак, позивачу підлягає відшкодування моральна шкода у сумі не менше 20 000 євро, однак у суді першої інстанції представник позивача був позбавлений можливості заявити відповідну вимогу, у зв`язку з чим її заявлено в апеляційній інстанції.

У свою чергу керівник Івано-Франківської обласної прокуратури теж подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. 
Зазначає, що покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Вважає, що позивач повинен довести ті обставини, на які посилається, а доказуванню підлягають факти, що мають значення для ухвалення відповідного рішення. Проте, як підтверджується матеріалами справи, єдиною правовою підставою позову є встановлений факт тривалого перебування позивача під слідством. Жодних доказів заподіяння моральної шкоди в заявленому розмірі позивачем не надано. Аналогічно не доведено протиправність дій органів досудового слідства та прокуратури у межах проведення досудового розслідування кримінального провадження.
Вказує, що судом не враховано, що з моменту реєстрації кримінального провадження в ЄРДР підозра ОСОБА_1 не оголошувалась, запобіжні заходи щодо нього не застосовувались. Ухвалюючи рішення, суд просто погодився із сумою у 2500 євро у відшкодування моральної шкоди, при цьому не обґрунтував саме такий розмір шкоди.
Крім того, посилається на те, що кримінальне провадження не завершено, досудове розслідування триває, а тому не виникло обставин, за яких підлягає відшкодуванню шкода, завдана незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги Івано-Франківської обласної прокуратури вважає такими, що не містять підстав для його скасування.

Представник Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області просив апеляційну скаргу прокуратури задовільнити, оскаржуване рішення скасувати, в задоволенні позовних вимог відмовити.

ОСОБА_1 та його представник, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явились повторно. Представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подав заяву проводити розгляд справи у його відсутності. Відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод розглядові справи в зв`язку з неявкою учасників не встановлено.
В засіданні апеляційного суду прокурор апеляційну скаргу керівника Івано-Франківської обласної прокуратури підтримав з викладених у ній мотивів. Натомість доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 заперечив, пославшись на те, що скаржником не доведено спричинення йому моральної шкоди в заявленому розмірі. Представник Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області заперечив доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 та просив задовільнити апеляційну скаргу 

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників Івано-Франківської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішень місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга керівника Івано-Франківської обласної прокуратури підлягає до часткового задоволення.
За положеннями частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону ухвалене в справі судове рішення відповідає не повністю.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд виходив з того, що досудове розслідування по кримінальному провадженню щодо злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України мало б бути закінчено до спливу строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, щоб було виконано одне із завдань кримінального провадження, зокрема: щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини. Однак, з моменту внесення відомостей до ЄРДР щодо вказаного злочину 14.03.2013 минуло більше 10 років, а досудове розслідування триває. 
Суд вважав, що позивач довів наданими ним доказами факт заподіяння йому моральної шкоди (оскільки тривалість кримінального провадження щодо нетяжкого злочину більше 10 років, вочевидь заподіює шкоду будь-якій людині, щодо якої воно триває так довго). Аналогічно позивач довів заявлений ним розмір моральної шкоди від такого надмірного досудового розслідування (2500 евро, що на момент ухвалення рішення суду за офіційним курсом Національного банку України складає 127 575 гривень). Суд послався на положення п.2 ч.2 ст.23 ЦК України за якими, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. А позивач довів, що у зв`язку із таким тривалим досудовим розслідуванням він дійсно отримав душевні страждання, оскільки будь-яка людина, яка могла опинитись на місці позивача, отримала б душевні страждання через це.
З вказаними висновками колегія погоджується не повністю.

Як підтверджується матеріалами справи, 06 травня 2010 року слідчим слідчого відділу Коломийського МВ УМВС в Івано-Франківській області порушено кримінальну справу № 313519 відносно ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, а 07 травня 2010 року його було притягнуто як обвинуваченого у даній справі.
Вироком Коломийського міськрайонного суду від 17 листопада 2010 року позивача визнано винним за ч. 1ст. 186 КК України та призначено покарання 240 годин громадських робіт.
За наслідками апеляційного розгляду даної справи ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 червня 2011 року вирок Коломийського міськрайонного суду від 17 листопада 2010 року щодо позивача скасовано, а справу направлено прокурору Коломийського району на додаткове розслідування з мотивів неповноти та неправильності досудового слідства (а.с. 40. т.1)
Після проведення додаткового розслідування кримінальна справа направлена до суду та вироком Коломийського міськрайонного суду від 23 січня 2012 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 травня 2012 року, ОСОБА_1 визнано винним за ч. 1 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в дохід держави, що становить 850 грн.
Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2012 року ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 травня 2012 року щодо позивача скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд.
Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2013 року вирок Коломийського міськрайонного суду від 23 січня 2012 року щодо ОСОБА_1 скасовано, а справу направлено прокурору Коломийського району для проведення додаткового розслідування з підстав порушення процесуального закону та неповноти судового слідства (а.с. 41. т.1)
ОСОБА_1 органом досудового слідства у зв`язку з кримінальним переслідуванням за ч. 1 ст. 186 КК України був обраний запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, починаючи з 07 травня 2010р. (день винесення постанови про притягнення у якості обвинуваченого), який діяв до 07 квітня 2013р. (день набрання законної сили постановою про закриття кримінального провадження від 26 березня 2013р.). Вказане встановлено у рішенні апеляційного суду Івано-Франківської області у справі №346/4625/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Коломийського МВ УМВС в Івано-Франківській області про визнання незаконною та скасування постанови та стягнення шкоди (а.с. 130-134 т.1).
В ході проведення додаткового розслідування слідчим слідчого відділу Коломийського МВ УМВС України в Івано-Франківській області винесено постанову від 26 березня 2013 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 120130180000638 14 березня 2013 року, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПУ України, у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу кримінального правопорушення.
Ухвалою слідчого судді Коломийського міськрайонного суду від 13.08.2013 року вищевказану постанову про закриття кримінального провадження від 26.03.2013 року скасовано. У цій ухвалі слідчого судді зазначено, що слідчим не виконані слідчі дії: не допитані дві особи, не проведений слідчий експеримент та не призначена комісійна судово-медична експертиза.
Постановою щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно – розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду від 24.09.2015 року встановлено, що жодна із підстав, які дають право на відшкодування шкоди відповідно до ст. 2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не підлягають до застосування у даному випадку, керуючись вищезазначеним Законом України. У зв`язку із чим вирішено у задоволенні заяви ОСОБА_1 щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування прокуратури і суду від 14.09.2015 року, яка надійшла в Коломийський МВ УМВС 14.09.2015 року за вхідним номером 5136, відмовити. (а.с.40-42 т.1)
У кримінальному провадженні № 12013090180000638, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 березня 2013 року за ч. 1 ст. 186 КК України, після 26.03.2013 жодних процесуальних рішень про закінчення досудового розслідування не приймалося, досудове розслідування триває. Вказане вбачається з відповіді старшого слідчого СВ Коломийського РВП від 15.11.2025, наданої на запит прокурора Коломийської окружної прокуратури (а.с. 239 т.4).
Рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 березня 2016 року, яке набрало законної сили 14.03.2016, рішення Коломийського міськрайонного суду від 23 грудня 2015 року було скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду, відмовлено (а.с.130-134 том 1). При цьому апеляційний суд виходив з того, що позивач не навів фактів, що обраний запобіжний захід був перешкодою до його працевлаштування або через який він втратив роботу, тому у позивача не виникло права на відшкодування шкоди у вигляді втраченого заробітку.
Відповідно до частини шостої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
У статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).
Колегія суддів погоджується з висновком суду, що складові елементи для цивільно-правової відповідальності у виді шкоди, протиправних діянь осіб, які завдали шкоди, причинного зв`язку між ними, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду цієї справи.
Разом з тим, суд приходить до висновку, що моральна шкода позивачу була завдана саме у зв`язку із тривалим перебуванням під кримінальним переслідуванням та застосуванням щодо нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд у період з 07 травня 2010 року по 07 квітня 2013 року, тобто до моменту припинення дії встановлених щодо нього процесуальних обмежень.
Колегія суддів зауважує, що кримінально-процесуальне законодавство в 2012 році змінилось. Чинний КПК України не місить норми щодо пред`явлення особі обвинувачення. 
З матеріалів справи вбачається, що після скасування вироку Коломийського міськрайонного суду від 23 січня 2012 року та у зв`язку з зміною кримінально-процесуального законодавства України процесуальне становище ОСОБА_1 (він на даний час не є обвинуваченим). 
Після набрання законної сили постановою про закриття кримінального провадження від 26 березня 2013 року та припинення дії запобіжного заходу жодних слідчих чи інших процесуальних дій стосовно позивача у кримінальному провадженні № 12013090180000638 органом досудового розслідування не здійснювалося. Сам по собі факт відсутності процесуального рішення про закінчення досудового розслідування після 26.03.2013, за відсутності будь-яких процесуальних обмежень, викликів, слідчих дій чи інших форм процесуального впливу на особу, не свідчить про подальше незаконне кримінальне переслідування позивача та не є підставою для висновку про завдання йому моральної шкоди після 07 квітня 2013 року.
За таких обставин сам лише формальний факт перебування кримінального провадження у Єдиному реєстрі досудових розслідувань без здійснення щодо позивача процесуальних дій чи обмежень не може автоматично свідчити про триваюче незаконне кримінальне переслідування або про заподіяння моральної шкоди протягом усього цього часу.
Твердження суду про те, що наявність незавершеного кримільнального провадження понад 10 років вочевидь завдає моральної шкоди будь-якій особі, є припущенням, оскільки моральна шкода не презюмується виключно фактом існування кримінального провадження, а повинна підтверджуватися конкретними обставинами негативного впливу на права, свободи чи звичний спосіб життя особи. У даному випадку наявність існування таких обставин після 07 квітня 2013 року позивачем не доведено.
Більше того, рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 березня 2016 року, яке набрало законної сили, було встановлено недоведеність того, що застосований щодо ОСОБА_1 запобіжний захід перешкоджав його працевлаштуванню чи спричинив втрату роботи, а відтак відсутність підстав вважати, що позивач втратив заробіток.
Розумність тривалості провадження повинна визначатися у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 року у справі «Pelissier and Sassi v France» («Пелісьє і Сассі проти Франції»), від 27 червня 1997 року у справі «Philis v. Greece» («Філіс проти Греції»)). Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави.
Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 904/3667/19 зазначив, що у справах про відшкодування шкоди доведення обґрунтованості заявлених вимог покладається на позивача, який має надати докази наявності шкоди, протиправності поведінки того, хто заподіяв шкоду, та причинного зв`язку такої поведінки із заподіяною шкодою. Для настання цивільно-правової відповідальності відповідача за заподіяння матеріальної шкоди позивачеві необхідно довести наявність усієї сукупності зазначених умов, які необхідні для відшкодування шкоди за правилами статей 1173, 1174 ЦК України, тоді як відсутність хоча б однієї з цих умов виключає настання відповідальності.
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Незважаючи на встановлені факти, суд першої інстанції задовольнив позовну вимогу про стягнення з держави 2 500 євро моральної шкоди, не обгрунтувавши, чому саме такий розмір є справедливим, та якими критеріями, крім загальних посилань на розумність і справедливість, він керувався. Зазначений розмір відшкодування моральної шкоди є неспівмірним з характером і тривалістю завданих страждань та не враховує у повному обсязі встановлені обставини справи й стандарти національного та міжнародного права. 
Вирішуючи спір у частині відшкодування моральної шкоди, колегія суддів виходить із того, що фактичний період кримінального переслідування позивача становив близько трьох років, а не істотно тривалий час, на який посилається позивач. У зв`язку з чим доводи про багаторічне порушення його прав є необґрунтованими. За відсутності доказів безпідставного затягування розгляду справи та належного підтвердження заявленого розміру моральної шкоди вимога про стягнення 2500 євро є завищеною. З урахуванням встановленого періоду реального кримінального переслідування, характеру обмежень та принципів розумності і справедливості колегія вважає за необхідне визначити розмір відшкодування у сумі 60 000 грн як достатній та співмірний.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити вимоги апеляційної скарги прокурора, рішення суду в частині стягнення заборгованості змінити, зменшивши розмір стягнутої з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , зі 127 575 гривень до 60000,00 гривень.
Керуючись статтями 374, 376, 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу керівника Івано-Франківської обласної прокуратури задовольнити частково.
Рішення Коломийського міськрайонного суду від 05 лютого 2026 року змінити, зменшивши суму компенсації моральної шкоди, завданої надмірною тривалістю кримінального провадження, що підлягає стягненню з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 , зі 127 575 (ста двадцяти семи тисяч п`ятисот сімдесяти п`яти) гривень до 60000 (шістдесяти тисяч) гривень.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий        В.А. Девляшевський
Судді:          В.М. Луганська
Є.Є. Мальцева

Повний текст постанови виготовлено 25 травня 2026 року