ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ

справа № 691/1154/25 
провадження № 2/691/275/26
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
25 травня 2026 року	м. Городище	

Городищенський районний суд Черкаської області у складі: головуючого судді Подороги Л.В., за участю секретаря судових засідань Гергель М.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

ТОВ «Фінтраст Капітал» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 1621276 від 22.05.2024 у розмірі 31850 грн. 00 коп., судовий збір у сумі 2422 грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу в сумі 10000 грн. 00 коп. Крім того, просить в порядку ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України, органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, прочинаючи з дати набрання рішенням законної сили і до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3% річних.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що 22.05.2024 між ОСОБА_1 та ТОВ «Слон Кредит» було укладено електронний договір про надання споживчого кредиту № 1621276, за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Слон Кредит», за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором «В814», відповідно до правил надання коштів у позику і на умовах фінансового кредиту.
За умовами договору сума кредиту складає 5000 грн. 00 коп., строком на 360 днів, зі сплатою відсотків кожні 30 днів.
Переказ коштів у рамках кредитного договору здійснено шляхом перерахування на банківську картку позичальника указаної суми грошових коштів. 
Стандартна процентна ставка становить 1,5 % в день у межах строку кредиту.
24.12.2024 між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» було укладено договір факторингу № 24122024, за умовами якого клієнт передає (відступає) фактору право грошової за кредитним договором, зокрема до ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором у сумі 23550 грн. 00 коп.
Оскільки станом на дату укладення договору факторингу 24.12.2024 строк дії кредитного договору № 1621276 від 22.05.2024, не закінчився, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» здійснило нарахування процентів у сумі 10800 грн., які не являються штрафними санкціями, а процентами за користування кредитом. 
Штрафні санкції у розмірі 2500 грн. нараховані первісним кредитором. 
На даний час заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором, становить 31850 грн. 00 коп., що складається із 5000 грн. 00 коп. – тіло кредиту, 16050 грн. 00 коп. – сума нарахованих процентів первісним кредитором, 10800 грн. 00 коп. – сума нарахованих позивачем процентів за 144 календарних дні. 
Також позивач просить стягнути з відповідача на свою користь витрати на сплату судового збору в сумі 2422 грн. 40 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 10000 грн. 00 коп.
Відповідно до норм ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, за наявними у справі матеріалами.
Про час і місце розгляду справи відповідач ОСОБА_1 повідомлений належним чином, шляхом особистого отримання поштової кореспонденції, що підтверджується реєстром відправки поштових повідомлень. 
Будь-якого роду клопотань від відповідача не надходило.
Оскільки відповідач не подав відзив на позовну заяву, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. 
Ознайомившись із матеріалами справи суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 
Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). 
Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. 
За правилами з ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Судом установлено, що 22.05.2024 між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 1621276, за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ, за умовами якого останній отримав кредит на споживчі потреби в сумі 5000 грн. 00 коп., строком на 360 днів, із періодичністю платежів зі сплати відсотків кожні 30 днів. 
Умовами п. 1.5 договору визначено порядок нарахування процентів за користування кредитом. Тип процентної ставки – фіксована. 
Стандартна процентна ставка становить 1,50 % в день – п. 1.5.1 договору. 
За умовами п. 1.8 договору, орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк користування становить 32000 грн.
Відповідно до п. 2.1 договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, які надані споживачем товариству з метою отримання кредиту.
Відповідно до п. 2.4, 2.5 договору кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п. 2.1 договору. Кредит вважається погашеним в день отриманні товариством коштів в погашення заборгованості за кредитом.
Відповідно до п. 3.1 договору, нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, метод факт/факт.
Згідно п. 5.1 договору, споживач зобов`язаний повернути у встановлений договором строк кредит, сплатити проценти за його користування включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю згідно графіка платежів. 
Згідно додатку № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 1621276 від 22.05.2024, з яким ОСОБА_1 був ознайомлений особисто, про що свідчить його електронний підпис одноразового ідентифікатора В814, загальна вартість кредиту за реальною процентною ставкою складатиме 31887 грн. 50 коп.
За повідомленнями АТ КБ «ПриватБанк» від 24.10.2025, на ім`я ОСОБА_1 банком емітовано карту № НОМЕР_1 , на яку здійснено переказ коштів: 22.05.2024 у сумі 5000 грн. 
Згідно здійсненого ТОВ «Слон Кредит» розрахунку заборгованості ОСОБА_1 , останній погашення за кредитним договором не здійснював і, станом на 17.05.2025 його заборгованість складає 23550 грн. 00 коп., з яких: 5000 грн. 00 коп. – заборгованість за тілом кредиту, 16050 грн. 00 коп. – заборгованість за відсотками та 2500 грн. – штраф. 
24.12.2024 між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» було укладено договір факторингу № 24122024, за умовами якого фактор передає у розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові право грошової вимоги, строк виконання якої настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. 
Перехід права вимоги відбувається в момент підписання сторонами акту прийому передачі реєстру боржників згідно додатку № 2.
За умовами п. 1.3 договору, фактор потягом 10 робочих днів з моменту переходу права вимоги готує письмові повідомлення боржникам про відступлення прав вимоги заборгованості фактору та передає їх клієнту. Клієнт, після їх отримання від фактора забезпечує їх підписання повноваженими особами, скріплює печаткою та повертає фактору, для забезпечення їх подальшого направлення боржникам.
Загальна сума прав вимоги, що відступаються за цим договором становить 96204174 грн. 51 коп. 
За умовами п. 3.3, 3.4 договору ціна продажу за договором становить 2159760 грн. 91 коп., фактор сплачує клієнту 100% ціни продажу, передбаченої п. 3.3 цього договору протягом 5 робочих днів з моменту передачі по акту прийому-передачі реєстру боржників, шляхом перерахування грошових коштів за реквізитами клієнта.
Згідно додатку № 1 до договору факторингу № 24122024 - витягу з реєстру боржників, до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 1621276 від 22.05.2024, у сумі 23550 грн. 00 коп., з яких: 5000 грн. 00 коп. – заборгованість за тілом кредиту та 16050 грн. 00 коп. – заборгованість за відсотками, як перейшло і право проводити відповідні нарахування за умовами договору. 
Згідно складеного ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 було додатково нараховано проценти за користування кредитними коштами в сумі 10800 грн. 00 коп., за 144 календарних дні (тобто у межах строку дії кредитного договору), 
На підставі викладеного суд приходить до висновку, що з ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути заборгованість у сумі 31850 грн. 00 коп., що складається із 5000 грн. 00 коп. – тіла кредиту, 16050 грн. 00 коп. – суми нарахованих процентів первісним кредитором, 10800 грн. 00 коп. – суми нарахованих процентів новим кредитором. 
Щодо нараховування трьох процентів річних та інфляційних втрат у порядку, передбаченому положеннями ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України, до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.
Правилами ч. 11 ст. 265 ЦПК України визначено, що остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу.
Із аналізу вищезазначених норм вбачається, що законодавець наділив суд правом у своєму рішенні зазначати про нарахування на суму заборгованості відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення.
Крім того, вище указана стаття є нормою процесуального права, що не містить імперативного характеру, тобто у суду не має обов`язку задовольняти вимогу щодо автоматичного нарахування відсотків або пені до моменту виконання судового рішення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22 дійшла висновку, що норми процесуального права дають суду певний розсуд у вирішенні питання щодо задоволення або ж відмови в задоволенні відповідного клопотання позивача про продовження нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення, оскільки визначають не обов`язок суду зазначити в рішенні про таке нарахування, а можливість. Відповідно суд на власний розсуд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, як-от: майнового стану відповідача, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності, вирішує питання про можливість у конкретній справі застосовувати приписи ч. 10 ст. 238 ГПК України (ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України).
Крім того, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що можливість нарахування пені або відсотків до моменту виконання рішення суду нерозривно пов`язана із безпосереднім їх застосуванням у рішенні суду (розглядом та задоволенням таких вимог). Тобто, якщо суд в рішенні по суті спору не стягував пеню або ж відсотки, то не може бути зазначено й про нарахування відсотків або пені до моменту виконання цього рішення суду. Нарахування пені або відсотків у порядку ч. 10 ст. 238 ГПК України, ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України ґрунтується на підставі тих самих норм матеріального права, які є й підставою для задоволення позову про стягнення відсотків або пені за порушення виконання грошового зобов`язання. Тобто, це ті самі відсотки чи пеня, але продовжені на наступний період часу, протягом якого зобов`язання не виконується. Зазначені правові норми не визначають якоїсь іншої особливої правової природи відсотків чи пені, які нараховуються до моменту виконання судового рішення.
При цьому, суд зазначає, що інфляційні втрати не відносяться до відсотків чи пені в розумінні ч. 10 ст. 265 ЦПК України.
Отже враховуючи, що позивач не заявляв позовну вимогу про стягнення трьох процентів річних за ч. 2 ст. 625 ЦК України та відповідно суд не задовольняв такої вимоги, у суду відсутні підстави для застосування положень ч. 10, 11 ст.265 ЦПК України.
Разом з тим, як роз`яснено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», що кореспондується із положенням п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 № 6, суд не вправі зобов`язувати державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.
Таким чином, не підлягає задоволенню вимога позивача про надання вказівки/роз`яснення органу примусового виконання рішення суду на подальше нарахування на суму боргу 3% річних та інфляційних втрат, оскільки суд не наділено правом ухвалення рішення суду на майбутнє та правом на зобов`язання виконавчих органів на вчинення виконавчих дій.

Щодо судових витрат.
Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, відносяться витрати, у тому числі, на професійну правничу допомогу.
Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн., надавши договір про надання правової допомоги № 10/12-2024 від 10.12.2024, укладений між ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» та адвокатом Столітній М.М, акту № 9386від 12.08.2025 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору № 10/12-2024 від 10.12.2024, заявки № 9386 від 14.07.2025 на виконання доручення до договору № 10/12-2024 від 10.12.2024.
При цьому суд враховує, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи, чи були вони фактично понесені, та оцінювати їх необхідність, що узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.
Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, провадження № 12- І71гс19).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі №211/3113/16-ц та від 06.11.2020 у справі № 760/11145/18 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Аналогічні висновки викладені й у постановах Верховного Суду від 12.10.2022 у справі № 456/456/20, від 01.11.2022 у справі № 757/24445/21-ц.
Дослідивши надані позивачем докази витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує, що позовна заява є нескладною, стосується лише одного кредитного договору та одного договору факторингу, більшу частину якої складає цитування норм Цивільного та Цивільного процесуального кодексів України, тобто основна частина змісту позовної заяви є незмінною для такого роду позовних заяв, що не потребує значного часу для її складання. Зазначення адвокатом про надання консультацій клієнту та роз`яснень із правових питань, складання письмового консультативного висновку, підготовка декількох позицій і узгодження з клієнтом обраної позиції захисту, суд вважає надуманими, оскільки лише за одним договором факторингу № 24122024 від 24.12.2024, позивач придбав право вимоги до 3681 боржників, а тому кількагодинне консультування позивача по кожному боржнику не являється реальним. 
На підставі зазначеного, суд приходить до висновку про не співмірність витрат на правничу допомогу в розмірі 10000 грн. і фактично виконаній роботі та вважає, що витрати на правничу допомогу мають складати 3000 грн., оскільки саме така сума буде відповідати критерію розумності, справедливості, виконаної адвокатом роботи.
У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати на сплату судового збору в сумі 2422 грн. 40 коп.
Керуючись ст. 5, 6, 12, 13, 14, 81, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 280 – 282 ЦПК України, суд
в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», код ЄДРПОУ 44559822, заборгованість за кредитним договором № 1621276 від 22.05.2024 у сумі 31850 грн. (тридцять одна тисяча вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп., витрати на правничу допомогу в сумі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. та судовий збір у сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.
В іншій частині позову – відмовити. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. 
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду в 30-ти денний строк, з дня проголошення рішення. У даному разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач може оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду в 30-ти денний строк, з дня проголошення рішення.

Суддя 	Л. В. Подорога