Справа № 734/1678/26
Провадження № 2-о/734/48/26

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

25 травня 2026 року	  	селище Козелець	

Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого судді - Бараненка С.М., 
за участю:
секретаря судових засідань – Чумак Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Козелець в порядку окремого провадження справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Горішньоплавнівська міська рада Кременчуцького району Полтавської області, про встановлення факту, що має юридичне значення – встановлення неправильності запису в свідоцтві про право власності на житло, - 

В С Т А Н О В И В:

заявник ОСОБА_1 , звернулася до Козелецького районного суду Чернігівської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення – встановлення неправильності запису в свідоцтві про право власності на житло, заінтересована особа: Горішньоплавнівська міська рада Кременчуцького району Полтавської області, у якій просить суд встановити факт неправильності запису у Свідоцтві про право власності на житло від 25.10.1996 року складеному Кременчуцьким міжміським бюро технічної інвентаризації (БТІ) Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області в частині зазначення по батькові ОСОБА_1 , зазначивши по батькові правильно: « ОСОБА_2 », замість неправильного « ОСОБА_3 ».
Заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 заявник ОСОБА_1 , народився в місті Комсомольськ, якій на даний час перейменований в м. Горішні Плавні, Полтавської області.
При отриманні Свідоцтва про право власності на житло за адресою: АДРЕСА_1 від 25 жовтня 1996 року, який записаний у реєстрову книгу за №4/379 на володіння 1/2 частки квартири.
При отриманні даного свідоцтва на право власності заявник пред`явив радянське свідоцтво про народження на російській мові. При виписуванні свідоцтва про право власності прізвище ім`я та по батькові було вписано на українській мові. При переведенні з російської мови "Евгеньевич" на українську мову по батькові робітником організації Кременчуцьким міжміським бюро технічної інвентаризації (БТІ) було переведено та вписано в свідоцтво про право власності неправильно по батькові заявника, а саме: « ОСОБА_3 » - замість правильного по батькові на українській мові: « ОСОБА_2 ». Тобто робітником організації БТІ замість « ОСОБА_2 » було внесено по батькові « ОСОБА_3 ». І тому по батькові заявника « ОСОБА_3 » - що значиться в свідоцтві про власності на житло, не відповідає дійсному та зазначеному по батькові заявника.
При внесенні квартири в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно орган приватизації Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області (адреса: вул. Миру, 24, м. Горішні Плавні, Кременчуцький район, Полтавська область, 39800, тел: (05348) 61681, ЄДРПОУ 04057646) відмовився робити виправлення в зазначеному документі (в свідоцтві про право власності від 25.10.96р), визнавати даний документ дійсним та порадили звернутися до суду для вирішення цього питання. Тоді як в інших документах: паспорті, ідентифікаційному коді та в новому повторно виписаному на українській мові (замість начебто втраченому, а потім знайденому) свідоцтві про народження вказано правильно по батькові: « ОСОБА_2 ».
Додатково заявник додає до даної заяви копію свого старого паспорту КН463882 від 17.09.97 з місцем реєстрації АДРЕСА_1 , з зазначенням прізвища « ОСОБА_1 » як доказ про те, що 1/2 частки квартири за свідоцтвом про право власності на житло за адресою АДРЕСА_1 від 25 жовтня 1996 року – дійсно належить заявнику на правах власності, але при призові на військову службу в 2003 році заявник вимушений був змінити адресу реєстрації за місцем проходження військової служби.
Ухвалою судді Козелецького районного суду Чернігівської області від 27 квітня 2026 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду по суті в порядку окремого провадження.
Заявник в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, вимоги заяви підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.
Заінтересована особа: Горішньоплавнівська міська рада Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання явку свого представника не забезпечили, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися судом належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, заяв та клопотань від останніх на час розгляду справи до суду не надходило.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до статті 315 Цивільного процесуального кодексу України - суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12.06.2009 N 2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.
Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
З аналізу матеріалів справи вбачається, що заявник просить встановити факт неправильність запису у Свідоцтві про право власності на житло від 25.10.1996 року складеному Кременчуцьким міжміським бюро технічної інвентаризації (БТІ) Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області в частині зазначення по батькові ОСОБА_1 , зазначивши по батькові правильно: « ОСОБА_2 », замість неправильного « ОСОБА_3 ».
Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Комсомольськ, якій на даний час перейменований в м. Горішні Плавні, Полтавської області.
При отриманні Свідоцтва про право власності на житло за адресою: АДРЕСА_1 від 25 жовтня 1996 року, який записаний у реєстрову книгу за №4/379 на володіння 1/2 частки квартири.
При отриманні даного свідоцтва на право власності заявник пред`явив радянське свідоцтво про народження на російській мові. При виписуванні свідоцтва про право власності прізвище ім`я та по батькові було вписано на українській мові. При переведенні з російської мови " ОСОБА_4 " на українську мову по батькові робітником організації Кременчуцьким міжміським бюро технічної інвентаризації (БТІ) було переведено та вписано в свідоцтво про право власності неправильно по батькові заявника, а саме: « ОСОБА_3 » - замість правильного по батькові на українській мові: « ОСОБА_2 ». Тобто робітником організації БТІ замість « ОСОБА_2 » було внесено по батькові « ОСОБА_3 », саме тому по батькові заявника « ОСОБА_3 » - що значиться в свідоцтві про власності на житло, не відповідає дійсному та зазначеному по батькові заявника.
При внесенні квартири в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно орган приватизації Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області (адреса: вул. Миру, 24, м. Горішні Плавні, Кременчуцький район, Полтавська область, 39800, тел: (05348) 61681, ЄДРПОУ 04057646) відмовився робити виправлення в зазначеному документі (в свідоцтві про право власності від 25.10.96р), визнавати даний документ дійсним та порадили звернутися до суду для вирішення цього питання, що підтверджується відповідною відмовою органу приватизації. Тоді як в інших документах: паспорті, ідентифікаційному коді та в новому повторно виписаному на українській мові (замість начебто втраченому, а потім знайденому) свідоцтві про народження вказано правильно по батькові: « ОСОБА_2 ».
Додатково на підтвердження факту заявником додано до даної заяви копію свого старого паспорту КН463882 від 17.09.97 з місцем реєстрації АДРЕСА_1 , з зазначенням прізвища « ОСОБА_1 » як доказ про те, що 1/2 частки квартири за свідоцтвом про право власності на житло за адресою АДРЕСА_1 від 25 жовтня 1996 року – дійсно належить заявнику на праві власності.
Відтак, заявник позбавлений правової можливості в позасудовому порядку вирішити питання про внесення виправлень у Свідоцтво про право власності на житло від 25.10.1996 року складене Кременчуцьким міжміським бюро технічної інвентаризації (БТІ) Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області в частині зазначення по батькові ОСОБА_1 , зазначивши по батькові правильно: « ОСОБА_2 », замість неправильного « ОСОБА_3 ».
Надані заявником докази дійсно свідчать про те, що у Свідоцтві про право власності на житло від 25.10.1996 року складеному Кременчуцьким міжміським бюро технічної інвентаризації (БТІ) Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, в частині зазначення по батькові ОСОБА_1 , помилково зазначено « ОСОБА_3 », замість вірного: « ОСОБА_2 », через що суд вважає, що вимога про встановлення факт неправильність запису у Свідоцтві про право власності на житло від 25.10.1996 року складеному Кременчуцьким міжміським бюро технічної інвентаризації (БТІ) Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області в частині зазначення по батькові ОСОБА_1 , є обґрунтованою та такою, що підлягають задоволенню.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі N 320/948/18 (провадження N 14-567цс18) сформульовано висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.
Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі N 752/20365/16-ц (провадження N 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі N 750/9847/18 (провадження N 61-18230св19, від 03 лютого 2021 року у справі N 644/9753/19 (провадження N 61-14667св20), від 16 червня 2021 року у справі N 643/6447/19 (провадження N 61-14968св20), від 08 вересня 2021 року у справі N 641/5187/20 (провадження N 61-5204св21).
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи, що задоволення заяви має юридичне значення для заявника, то даний юридичний факт має бути встановлений в судовому порядку. У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених стороною заявника та підтверджених дослідженими судом доказами.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, N 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Так, враховуючи викладене вище, суд уважає, що заява підлягає задоволенню як обґрунтована та доведена належними доказами.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.
На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 12, 141, 258, 263-265, 293-294, 315, 319 ЦПК України, суд, - 

У Х В А Л И В:

заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Горішньоплавнівська міська рада Кременчуцького району Полтавської області, про встановлення факту, що має юридичне значення – встановлення неправильності запису в свідоцтві про право власності на житло, - задовольнити.
Встановити факт неправильності запису у Свідоцтві про право власності на житло від 25.10.1996 року складеному Кременчуцьким міжміським бюро технічної інвентаризації (БТІ) Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області в частині зазначення по батькові ОСОБА_1 , зазначивши по батькові правильно: « ОСОБА_2 », замість неправильного « ОСОБА_3 ».
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:
на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;
на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається через Козелецький районний суд Чернігівської області до Чернігівського апеляційного суду.

Головуючий суддя Сергій БАРАНЕНКО