ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/1181/26	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Новікової Н.А. 
розглянувши без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку спрощеного позовного провадження справу № 922/1181/26
за позовом ОБ`ЄДНАННЯ СПІВВЛАСНИКІВ БАГАТОКВАРТИРНОГО БУДИНКУ «МОНТЕ ПЛАЗА» (61101, місто Харків, проспект Науки, будинок 45/3; код ЄДРПОУ: 45411898),
до відповідача СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОГО ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЗЛАГОДА» (64371, Харківська область, Ізюмський район, село Довгеньке, вулиця Борисова, будинок 51; код ЄДРПОУ: 31003834),
про стягнення заборгованості зі сплати внесків і платежів за утримання багатоквартирного будинку у загальному розмірі 1 429 002,40 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОБ`ЄДНАННЯ СПІВВЛАСНИКІВ БАГАТОКВАРТИРНОГО БУДИНКУ «МОНТЕ ПЛАЗА», звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою (вх. № 1181/26 від 06.04.2026) до відповідача, СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОГО ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЗЛАГОДА», про стягнення заборгованості зі сплати внесків і платежів за утримання багатоквартирного будинку за адресою м. Харків, пр. Науки, 45/3 у загальному розмірі 1 429 002,40 грн, з яких: 718022,40 грн – заборгованість за опалення за період січень-лютий 2026 року, 710980,00 грн – заборгованість з одноразового цільового внеску «на альтернативні джерела живлення» (з урахуванням заяви про усунення недоліків за вх. № 9359 від 17.04.2026).
Також, позивач просить покласти на відповідача судові витрати, що складаються із суми судового збору.
09.04.2026, ухвалою Господарського суду Харківської області, позовну заяву ОБ`ЄДНАННЯ СПІВВЛАСНИКІВ БАГАТОКВАРТИРНОГО БУДИНКУ «МОНТЕ ПЛАЗА» (вх. № 1181/26 від 06.04.2026) залишено без руху.
20.04.2026, ухвалою Господарського суду Харківської області, прийнято до розгляду позовну заяву ОБ`ЄДНАННЯ СПІВВЛАСНИКІВ БАГАТОКВАРТИРНОГО БУДИНКУ «МОНТЕ ПЛАЗА» (вх. № 1181/26 від 06.04.2026) та відкрито провадження у справі № 922/1181/26. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Встановлено відповідачу строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання до суду відзиву на позовну заяву та заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження разом із доказами їх надіслання (надання) позивачу згідно зі ст. 250, 251 ГПК України. Встановлено позивачу строк 5 днів з дня отримання відзиву для подання до суду відповіді на відзив разом із доказами його надсилання (надання) відповідачу згідно зі ст. 251 ГПК України. Встановлено відповідачу строк 5 днів з дня отримання відповіді на відзив для подання до суду заперечень на відповідь на відзив разом із доказами їх надсилання (надання) позивачу згідно зі ст. 251 ГПК України.
28.04.2026, ухвалою Господарського суду Харківської області, надано дозвіл позивачу, ОБ`ЄДНАННЮ СПІВВЛАСНИКІВ БАГАТОКВАРТИРНОГО БУДИНКУ «МОНТЕ ПЛАЗА», на подання протягом п`яти днів з дня отримання цієї ухвали додаткових пояснень щодо права власності на машиномісце № 175.
Відносно реалізації сторонами свого права на подання заяв по суті справи:
- відповідачем надано відзив (вх. № 10744 від 06.05.2026), що прийнятий судом до розгляду. У відзиві на позов також містилося клопотання про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження;
- позивачем надано відповідь на відзив (вх. № 12059 від 19.05.2026). Строк на подання відповіді на відзив був до 11.05.2026 (включно). Тобто, відповідна заява по суті справи надійшла поза межами строку, встановленого судом. Відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 119 ГПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Суд зауважує, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 119 ГПК України заява позивача про поновлення строку подана після закінчення строку на подання відповіді на відзив, що не узгоджується із приписами ГПК України. Водночас, відповідно до вимог ч. 2 ст. 119 ГПК України суд має за власною ініціативою продовжити процесуальний строк. Згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Мала проти України" по. 4436/07 від 03 липня 2014 року зазначено, що "ключовим для концепції справедливого розгляду справи як у цивільному, так і кримінальному провадженні є те, щоб скаржник не був позбавлений можливості ефективно представляти свою справу в суді та мав змогу нарівні із протилежною стороною користуватися правами, передбаченими принципом рівності сторін. Принцип рівності сторін вимагає "справедливого балансу між сторонами", і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її опонентом". Враховуючи стадію розгляду справи, керуючись завданням господарського судочинства, визначеним частиною 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, дотримуючись принципу рівності та забезпечення балансу інтересів учасників справи, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, для забезпечення можливості позивачу викласти свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання або відхилення, з метою правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, для надання можливості висловлення своєї позиції всіма учасниками справи, через введення в Україні воєнного стану Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року за № 64/2022 та ситуацію в Харківському регіоні суд дійшов висновку в даному конкретному випадку про продовження за власною ініціативою процесуального строку на подання позивачем відповіді на відзив.
- відповідачем надані заперечення на відповідь на відзив (вх. № 12656 від 26.05.2026), що прийняті судом до розгляду. Крім того, у запереченнях відповідач просить суд поновити строк для подання доказів та прийняти їх до розгляду. Таке клопотання відповідач обґрунтовує отриманням відповіді на адвокатський запит та зазначенням у відзиві про подання додаткових доказів, після їх отримання. Як встановлено судом, відповідач дійсно зазначив у відзив про подання адвокатського запиту та, відповідно, про можливе подання доказів, що будуть надані у відповідь на адвокатський запит. Згідно із ч. 4 ст. 80 ГПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У відповідності до ч. 8 ст. 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Враховуючи, що відповідачем було повідомлено суд про направлення адвокатського запиту та неможливість подання відповідних доказів у встановлений строк з причин, що не залежали від нього, а додаткові докази подано одразу після отримання відповіді на такий запит, суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення строку на подання доказів та прийняття їх до розгляду в порядку ч. 4, ч. 8 ст. 80 ГПК України.
Крім того, 29.04.2026 на виконання ухвали Господарського суду Харківської області від позивача надійшли додаткові пояснення (вх. № 10237 від 29.04.2026).
Згідно статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Відповідно до частини 1 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Згідно частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. 
Суд констатує про те, що ним було дотримано строки розгляду справи.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка ратифікована Україною 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України"). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій для розгляду справи та про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, всебічно та повно перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив таке.

Як зазначено у позовній заяві, рішення про створення в будинку за адресою: м. Харків, пр. Науки, б. 45/3 ОСББ прийнято Установчими зборами, проведеними 05 серпня 2024 року, та затверджено Протоколом №1 Установчих зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "МОНТЕ ПЛАЗА" від 13.08.2024. Відповідно до Протоколу № 1 установчих зборів від 05.08.2024 (дата складання 13.08.2024) у голосуванні на установчих зборах та в письмовому опитуванні особисто та/або через представника взяли участь 145 співвласників, яким належать квартири та/або нежитлові приміщення у багатоквартирному будинку загальною площею 12202,3 кв.м, із загальної кількості 321, загальна площа всіх квартир та нежитлових приміщень 53442,1 кв.м. На зборах одноголосно (145 «за», 0 «проти», 176 «не голосували») прийнято рішення про створення Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку та затверджено його Статут.
13 серпня 2024 року згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстровано Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Монте Плаза».
ОСББ створено власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку «МОНТЕ ПЛАЗА», що розташований за місцезнаходженням: АДРЕСА_1 відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» рішенням Установчих зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку.
Пунктом 2 розділу V Статуту закріплено обов`язки співвласників та осіб, що користуються майном співвласників у будинку, виконувати обов`язки, передбачені Статутом Об`єднання, виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень, своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні платежі: внески на утримання будинку та прибудинкової території, цільові внески до фондів та інші, які визначаються органами управління Об`єднання.
Позивач зазначає, що відповідач є власником 102 квартир та 60 машино-місць у багатоквартирному будинку за адресою: АДРЕСА_2 (загалом 162 об`єкти нерухомості).
05 серпня 2024 року відбулися загальні збори ОСББ «МОНТЕ ПЛАЗА». Відповідно до Протоколу загальних зборів від 05.08.2024 (дата складання 29.08.2024) у зборах взяли участь 209 співвласників (площа 42 448,92 кв.м.), що перевищує 50% від загальної площі 53 442,1 кв.м., тобто збори були правомочними відповідно Розділу ІІІ Статуту. На зборах були прийняті наступні рішення, що безпосередньо стосуються Відповідача: за питанням 9 порядку денного – затвердження Методики розподілу витрат на опалення: голосування: «за» – 207 співвласників (площа 42 241,72 кв.м. 79,04%); «проти» – 1 (площа 66 кв.м. – 0,12%); «не голосували» – 113 (площа 11 134,38 кв.м. – 20,83%). Рішення прийнято. Затверджено Порядок розподілу між співвласниками витрат на опалення в ОСББ «МОНТЕ ПЛАЗА» (Додаток № 2 до Протоколу). Відповідно до п. 3.7, 3.8 Методики розподілу між співвласниками витрат на опалення нарахування за опалення здійснюється щомісячно залежно від показань індивідуальних приладів обліку теплової енергії або розрахунковим способом.
21 серпня 2025 року відбулися загальні збори ОСББ «МОНТЕ ПЛАЗА». Відповідно до Протоколу загальних зборів від 21.08.2025 (дата складання 30.09.2025) у зборах та письмовому опитуванні разом взяли участь 156 співвласників (загальна площа 31 693,48 кв.м.), що є правомочним кворумом. За питанням 3 порядку денного – затвердження додаткового цільового внеску на реалізацію заходів зі встановлення альтернативних джерел живлення (АДЖ): голосування: «за» – 127 співвласників (площа 28 029,08 кв.м. – 52,45%); «проти» – 29 (площа 3 664,4 кв.м. – 6,86%); «не голосували» – 175 (площа 21 748,62 кв.м. – 40,7%). Рішення прийнято. Затверджено приблизний кошторис закупівлі, доставки, встановлення та підключення (введення в експлуатацію) акумуляторів, інверторів, сонячних панелей з сумою витрат 2 174 100,00 грн. Розподілено витрати по кошторису на всіх власників квартир, нежитлових приміщень, машиномісць. Затверджено внесок з назвою «Внесок на альтернативні джерела живлення» в розмірі 50,00 грн за 1 кв. м. для квартири, 500 грн за 1 машино-місце, 25 грн за 1 кв. м. нежитлових приміщень. Нарахування внеску здійснюється при нарахуванні внесків за вересень 2025 року.
Як зазначає позивач, з вересня 2025 року СТОВ «ЗЛАГОДА» зобов`язане сплатити одноразовий цільовий внесок на альтернативні джерела живлення (далі – «внесок на АДЖ») за кожну квартиру та машино-місце, що йому належать.
Як вже зазначалося, СТОВ «ЗЛАГОДА» є власником 102 квартир та 60 машино-місць у Будинку (загалом 162 об`єкти нерухомості) і в силу закону є членом ОСББ «МОНТЕ ПЛАЗА» з моменту набуття права власності на ці приміщення (ч. 1 ст. 5 Закону № 2866). Незважаючи на обов`язковість рішень загальних зборів ОСББ (ч. 3 ст. 10 Закону № 2866), СТОВ «ЗЛАГОДА» не здійснило платежі на рахунок ОСББ «МОНТЕ ПЛАЗА» в рахунок погашення нарахованих внесків та платежів.
Станом на 01 квітня 2026 року загальна сума заборгованості СТОВ «ЗЛАГОДА» перед ОСББ «МОНТЕ ПЛАЗА» становить 1 429 002,40 грн. Заборгованість СТОВ «ЗЛАГОДА» формується з двох складових: 
1) 718 022,40 грн - витрати на опалення нараховані за січень – лютий 2026 року відповідно до Методики розподілу між співвласниками витрат на опалення, затвердженої рішенням Загальних зборів від 05.08.2024 (питання 9 порядку денного);
2) 710 980,00 грн - одноразовий цільовий внесок «на альтернативні джерела живлення» (внесок на АДЖ), затверджений рішенням Загальних зборів від 21.08.2025 (питання 3 порядку денного) у розмірі 50,00 грн/кв.м. для квартир та 500,00 грн за машино-місце. Нарахований при нарахуванні внесків за вересень 2025 року.
06.05.2026 до суду від відповідача надійшов відзив (вх. № 10744 від 06.05.2026). 
Щодо наявності заборгованості з оплати внеску на альтернативні джерела живлення, відповідач зазначає наступне.
У відзиві зазначено, що в обґрунтування наявності у відповідача заборгованості зі сплати внеску на альтернативні джерела живлення позивач посилається на рішення прийняте загальними зборами ОСББ «МОНТЕ ПЛАЗА» 21.08.2025, оформлене Протоколом загальних зборів від 21.08.2025 (дата складання 30.09.2025). 
Дійсно зазначеними загальними зборами було затверджено внесок з назвою «Внесок на альтернативні джерела живлення» в розмірі 50,00 грн за 1 кв. м. для квартири, 500 грн за 1 машино-місце, 25 грн за 1 кв. м. нежитлових приміщень.
Але жодними загальними зборами ОСББ «МОНТЕ ПЛАЗА» не приймалось рішення щодо строків та порядку оплати цього внеску. Рішенням загальних зборів ОСББ «МОНТЕ ПЛАЗА» від 21.08.2025 було прийнято рішення лише щодо строків нарахування внеску - при нарахуванні внесків за вересень 2025 року. Поняття «строки нарахування внеску» не є тотожним поняттю «строки оплати внеску».
На переконання відповідача, оскільки загальними зборами ОСББ «МОНТЕ ПЛАЗА» не приймалось рішення щодо строків оплати внеску «Внесок на альтернативні джерела живлення», у відповідача не виникло обов`язку з його сплати у вересні 2025 року, тому право позивача не є порушеним.
Щодо наявності заборгованості за опалення, відповідач зазначає наступне.
Жодними загальними зборами ОСББ «МОНТЕ ПЛАЗА» не приймалось рішення щодо строків оплати витрат позивача за опалення співвласниками будинку, а надані позивачем «Відомості нарахування за опалення зі складовими по приміщенням СТОВ «ЗЛАГОДА» за січень 2026 р.» та «Відомості нарахування за опалення зі складовими по приміщенням СТОВ «ЗЛАГОДА» за лютий 2026 р.» не містять обґрунтованого розрахунку витрат за опалення ні за опалення приміщення, ні за опалення місць загального користування та витрат в мережах.
Оскільки загальними зборами ОСББ «МОНТЕ ПЛАЗА» не приймалось рішення щодо строків оплати витрат позивача за опалення співвласниками будинку, у відповідача не виникло обов`язку з його сплати станом на день подання позовної заяви, тому право позивача не є порушеним.
Також, відповідач вважає, що розмір внеску за опалення приміщення відповідно до наданих до суду Відомостей нарахування за опалення за одиницю теплової енергії за січень 2026 р. становить 277,04 гривень, а за лютий 2026 – 327,98 грн. При цьому його розмір однаковий і у ГДж і у кВт. Але ж одиниці виміру теплової енергії ГДж, Гкал та кВт є різними (1 гДж = 0.239005736 Гкал, 1 ГДж = 277,777 кВт). Вартість одиниці теплової енергії нарахованої у різних одиницях виміру не може бути однаковою. Будь-якого розрахунку складової вартості одиниці теплової енергії для визначення вартості опалення за лічильником позивачем також не надано. Ні позовна заява, ні жоден з додатків до позовної заяви не містять інформацію в яких саме одиницях теплової енергії нараховано обсяг спожитого тепла, що свідчить про необгрунтованість позовних вимог.
Крім того, Відомості нарахування за опалення за лютий 2026 не містять попередніх показників лічильників по квартирах №№ 91, 96, 97, 99, 103, 114, 115, 121, 122, 207, 214, 238, 251, 257, 259, проте наявний об`єм спожитого тепла. Тож нарахування об`єму споживання тепла за відсутності інформації попередніх показань лічильників теплової енергії є необґрунтованим.
Пунктом 3.8. Методики розподілу між співвласниками витрат на опалення визначено, що щомісячне нарахування за опалення власникам житлових та нежитлових приміщень, що не обладнані приладами обліку теплової енергії або приладами не взятими на облік ОСББ «МОНТЕ ПЛАЗА» здійснюється правлінням ОСББ «МОНТЕ ПЛАЗА» розрахунковим способом за формулою: середній показник споживання теплової енергії приміщень, що обладнані належними приладами обліку, визначений із розрахунку до квадратного метру площі таких приміщень х на коефіцієнт 1,5 х на загальну площу приміщення власника не обладнаного приладами обліку теплової енергії або приладами, не взятими на облік в ОСББ. Таким чином, кількість теплової енергії витраченої на обігрів житлових та нежитлових приміщень, що не обладнані приладами обліку теплової енергії по кожному приміщенню має розраховуватись у Гкал, а сума відшкодування має визначатись як кількість Гкал, яка припадає 1 кв.м. помножена коефіцієнт 1,5, на площу приміщення та на вартість 1 Гкал. Позивачем не надано розрахунку середнього показника споживання теплової енергії приміщень, що обладнані належними приладами обліку, визначений із розрахунку кількості Гкал до квадратного метру площі таких приміщень.
Розмір відшкодування витрат за опалення приміщень у приміщеннях не обладнаних лічильниками у Відомостях нарахування за опалення за січень 2026 становить 34,31 гривень за 1 кв.м., а за лютий 2026 – 33,11 грн. за 1 кв.м. Вартість витрат на опалення у приміщеннях не обладнаних лічильниками є розрахунковою, але яким чином розрахована дана сума невідомо. Відсутність розрахунку суми відшкодування за 1 кв.м. унеможливлює здійснення перевірки правильності його нарахування.
Так само, відповідач зазначає, що вартість опалення місць загального користування та витрат в мережах зазначена за метр квадратний без будь-якого розрахунку цієї суми. Згідно з пунктом 4.1. Методики розподілу між співвласниками витрат на опалення від загального обсягу використаної теплової енергії (Гкал) за показниками загальнобудинкових приладів обліку на централізоване опалення віднімаються обсяги теплової енергії, що використані на опалення житлових (нежитлових) приміщень, згідно з показниками приладів обліку та віднімаються розрахункові показники за опалення власникам житлових та нежитлових приміщень, що не обладнані приладами обліку теплової енергії або приладами, не взятими на облік в ОСББ. Решта Гкал розподіляється між усіма власниками житлових приміщень пропорційно до загальної площі на 1 метр квадратний, що визначається як "обігрів місць загального користування та тепловтрати". Таким чином, кількість теплової енергії витраченої на обігрів місць загального користування по кожному приміщенню має розраховуватись у Гкал, а сума відшкодування має визначатись як кількість Гкал, яка припадає на площу приміщення, помножена на вартість 1 Гкал.
У Відомостях нарахування за опалення за січень 2026 та за лютий 2026 відсутній такий показник. Сума відшкодування за обігрів місць загального користування визначена як певна сума за 1 кв.м. (4,92 грн за 1 кв.м. у січні 2026 і 7,49 за 1 кв.м. у лютому 2026), що протирічить Методиці розподілу між співвласниками витрат на опалення. З зазначеного випливає, що показник відшкодування за обігрів місць загального користування є розрахунковим та залежить від багатьох складових.
Також зазначено, що відповідно до пунктів 5.1, 5.2., 5.4. Методики розподілу між співвласниками витрат на опалення розрахунок вартості газу та його транспортування, а також всіх витрат розраховується правлінням ОСББ "Монте Плаза". Річна сума всіх витрат на утримання газового господарства розподіляється на 5 місяців опалювального сезону (листопад - березень) та включаються до рахунку в поточному місяці у розподіленій сум і витрати на абонентське обслуговування включаються щомісячно в опалювальний та неопалювальний періоди. Витрати на енергоносії (газопостачання, транспортування та розподіл газу, електропостачання) включаються до загальних витрат у кожному розрахунковому місяці.
З викладеного вбачається, що складові вартості 1 Гкал теплової енергії опалення є постійними, вартість газу для побутових споживачів в січні-лютому 2026 не змінювалась. Проте розмір внеску за одиницю теплової енергії (без зазначення якої) у наданих відомостях нарахувань за опалення для приміщень обладнаних приладами обліку споживання теплової енергії за січень 2026 становить 277,04 грн, а за лютий 2026 327,98 грн. Збільшення вартості одиниці тепла у лютому порівняно з січнем 2026 відбулось на 50,94 грн, що становить понад 18 %. Розмір внеску за 1 кв.м як відшкодування за обігрів місць загального користування за січень 2026 становить 4,92 грн. за 1 кв.м., а за лютий 2026 – 7,49 грн. за 1 кв.м. Збільшення розміру внеску у лютому порівняно з січнем 2026 відбулось на 2,57 грн, що становить понад 52 %. При цьому розмір внеску за 1 кв.м для приміщень не обладнаних приладами обліку споживання теплової енергії за січень 2026 становить 34,31 грн. за 1 кв.м., а за лютий 2026 – 33,11 грн. за 1 кв.м. У лютому 2026 відбулось зменшення розміру внеску порівняно з січнем 2026. Позивачем не надано розрахунку вартості одиниці теплової енергії, розрахунків внесків за обігрів місць загального користування, розрахунку внеску за опалення для приміщень не обладнаних приладами обліку теплової енергії. Вважаємо, що за умови однакових складових та незмінної вартості газу, мінімальної заробітної плати, податків, розмір внеску за одиницю теплової енергії не може відрізнятись майже на 20 % та понад 50 % від розміру внеску за попередній місяць.
Підсумовуючи, відповідач зазначає, що позивачем не надано розрахунок вартості 1 Гкал теплової енергії опалення. Таким чином, викладене підтверджує необґрунтованість позовних вимог та недоведеність позивачем його порушеного права.
19.05.2026 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 12059 від 19.05.2026).
Відносно строків оплати внеску на альтернативні джерела живлення, позивач зазначає наступне.
По-перше, рішенням загальних зборів ОСББ «МОНТЕ ПЛАЗА» від 21.08.2025 (Протокол від 21.08.2025, дата складання 30.09.2025) затверджено внесок на АДЖ у розмірі 50,00 грн за 1 кв.м. для квартири та 500,00 грн за 1 машино-місце та встановлено, що нарахування внеску здійснюється при нарахуванні внесків за вересень 2025 року. Встановлення конкретного розрахункового місяця нарахування є одночасно визначенням моменту виникнення зобов`язання зі сплати.
По-друге, відповідно до рішення загальних зборів від 05.08.2024 для всіх щомісячних внесків встановлено єдиний порядок оплати: не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим. Цей порядок поширюється і на одноразовий цільовий внесок, нарахований у розрахунковому місяці вересні 2025 року, — строк оплати настав 20 жовтня 2025 року.
По-третє, відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» рішення загальних зборів об`єднання є обов`язковими для всіх співвласників. Відсутність окремого рішення про строки оплати конкретного внеску не скасовує обов`язку, встановленого рішенням зборів, якщо загальний порядок оплати вже визначений статутом або попередніми рішеннями зборів.
Таким чином, позивач зазначає, що твердження Відповідача щодо відсутності зобов`язання зі сплати внеску на АДЖ є безпідставним. Станом на день подання позовної заяви СТОВ «Злагода» має заборгованість з оплати внеску на АДЖ у розмірі 710 980,00 грн.
Крім того, твердження Відповідача про те, що Позивач у Відомостях нарахування за опалення за січень та лютий 2026 року застосовує однакову ставку 277,04 грн (січень) та 327,98 грн (лютий) до різних одиниць виміру (ГДж, Гкал, кВт·год), внаслідок чого «вартість одиниці теплової енергії, нарахованої у різних одиницях виміру, не може бути однаковою», ґрунтується на помилковому прочитанні структури Відомості нарахувань і не відповідає фактичним обставинам.
Також, у будинку встановлено лічильники теплової енергії різних типів, що показують споживання в гігаджоулях (ГДж), гігакалоріях (Гкал) та у кіловат-годинах.
При цьому, всі обсяги споживання для уніфікації переведено до ГДж для забезпечення єдиної бази нарахування та можливості застосування однакової вартості 1 одиниці теплової енергії до всіх співвласників.
Тобто, твердження Відповідача про те, що Позивач застосовує однакову ставку до різних одиниць виміру теплової енергії, є результатом помилкового ототожнення колонки «Од. вим.» (одиниця вимірювання індивідуального лічильника) з одиницею нарахування. Насправді: одиниця нарахування у Відомості - єдина для всіх приміщень: гігаджоуль (ГДж); колонка «Об`єм» - це обсяг споживання, попередньо переведений у ГДж із застосуванням нормативних коефіцієнтів та вихідної одиниці лічильника; ставка 277,04 грн (січень 2026) та 327,98 грн (лютий 2026) - це грн за 1 ГДж, а не «за умовну одиницю», що Відповідач помилково припускає; математична еквівалентність ставки 277,04 грн/ГДж відповідає ставці 1 158,92 грн/Гкал (277,04 ч 0,239006 = 1 158,92), що є цілком ринковою вартістю 1 Гкал теплової енергії для побутового газового опалення в опалювальному сезоні 2025– 2026 років для ОСББ із власною котельнею.
Таким чином, твердження Відповідача про порушення Методики розподілу між співвласниками витрат на опалення в частині однакової ставки для різних одиниць виміру спростовуються структурою самої Відомості нарахувань, фізичними нормативними коефіцієнтами перерахунку та арифметичною перевіркою.
Також, Відповідач зазначає, що за незмінних складових вартості газу ставка не може зрости на 18– 52%. Це заперечення ігнорує основний чинник формування ставки - обсяг виробленого тепла.
Так, у лютому 2026 вироблено на 747,82 ГДж менше теплової енергії, ніж у січні (3 319,18 проти 4 067,00 ГДж), тоді як загальні витрати залишились порівнянними (1 162 733,51 проти 1 203 670,17 грн). Зменшення знаменника при стабільному чисельнику математично зумовлює зростання ставки. Це є нормальною і передбачуваною ситуацією для котельні з фіксованими операційними витратами. Зростання ставки МЗК (з 4,92 до 7,49 грн/кв.м.) пояснюється аналогічно: у лютому до розподілу на МЗК тепловтрати направлено 1 138,45 ГДж проти 886,44 ГДж у січні, тобто на 28,4% більше, оскільки за нижчих температур зовнішнього повітря тепловтрати в мережах зростають.
Щодо тверджень Відповідача про відсутність попередніх показань лічильників за лютий 2026 року по 15 квартирах, то позивач зазначає, що це твердження Відповідача також ґрунтується на помилковому тлумаченні. Зазначена обставина пояснюється не дефектом обліку чи відсутністю даних, а фактичною відсутністю споживання теплової енергії індивідуальними лічильниками цих приміщень у періодах, що передували розрахунковому місяцю (лютому 2026 року), внаслідок чого попередні показання індивідуальних приладів обліку дорівнюють нулю.
Щодо твердження відповідача про відсутність розрахунків за приміщення без лічильників, позивач зазначає, що рядки 23-26 детального розрахунку містять повний алгоритм такого розрахунку.
Відносно строків оплати витрат на опалення позивач зазначає аналогічні аргументи щодо строків оплати внеску на альтернативні джерела живлення.
Крім того, позивач заперечує проти переходу до розгляду справи в порядку загального позовного провадження. Зазначає, що спір стосується стягнення чітко визначених грошових сум, підтверджених первинними документами та розрахунками. Складність, на яку посилається Відповідач, штучно створена відсутністю у нього бажання сплачувати законно нараховані внески, а не реальною правовою або фактичною складністю справи. Призначення судової експертизи є необґрунтованим, оскільки всі необхідні розрахунки містяться в матеріалах справи і можуть бути перевірені судом самостійно.
26.05.2026 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх. № 12656 від 26.05.2026).
Щодо наявності строку з оплати внеску на альтернативні джерела живлення. Відповідач підмінює поняття «строк нарахування» та «строк оплати». Поняття «строки нарахування внеску» не є тотожним поняттю «строки оплати внеску».
Строк нарахування внеску це строк визначений саме для позивача період протягом якого відбувається нарахування внесків в системі бухгалтерського обліку позивача. Строк оплати внеску – це строк визначений для членів ОСББ – дата до якої члени ОСББ зобов`язані сплатити внесок.
Пунктом 2 розділу IV Статуту позивача визначено, що сплата встановлених загальними зборами Об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до ремонтного, резервного фондів у розмірах і в строки, що встановлені загальними зборами Об`єднання , є обов`язковою для всіх співвласників. Порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного, ремонтного фондів, встановлюються загальними зборами Об`єднання відповідно до законодавства та Статуту.
Твердження позивача, що рішення зборів від 05.08.2024 встановлює єдиний строк оплати – не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим поширюється і на одноразовий цільовий внесок не відповідає наявним в матеріалах справи доказам. Пункт 3 зазначеного рішення стосується затвердження щомісячного внеску на управління будинком і прибудинковою територією в розмірі 12,00 грн за 1 кв.м. для житлових приміщень, 6,00 грн за 1 кв.м. для нежитлових приміщень, 276 грн за 1 машино-місце. І в цьому пункті рішення чітко зазначено, що «Співвласники здійснюють оплату щомісячного внеску не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим місяцем». Таким чином строк оплати не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим місяцем встановлено лише для щомісячного внеску на управління будинком і прибудинковою територією.
Оскільки загальними зборами ОСББ «МОНТЕ ПЛАЗА» не приймалось рішення щодо строків оплати внеску «Внесок на альтернативні джерела живлення», у відповідача не виникло обов`язку з його сплати ні у вересні 2025 року, ні до 20 жовтня 2025 року тому право позивача не є порушеним.
Крім того, відповідач зазначає, що твердження позивача про необґрунтованість заперечень відповідача щодо порушення позивачем порядку нарахування витрат на опалення є безпідставним та суперечить наявним в матеріалах справи доказам.
З наявних в матеріалах справи відомостей нарахувань за опалення зі складовими по приміщенням СТОВ «ЗЛАГОДА» за січень та лютий 2026 року не вбачається, що колонка «Од.вим.» визначає вихідну одиницю індивідуального лічильника, а не одиницю, в якій проводиться нарахування, як зазначає позивач у відповіді на відзив. Зазначені відомості не містять інформації, що колонка «Об`єм» - це «обсяг спожитої теплової енергії за розрахунковий місяць, переведений у Єдину уніфіковану одиницю – гігаджоулі (ГДж)» як зазначає позивач. Позивачем не надано жодного рішення органів управління ОСББ «МОНТЕ ПЛАЗА» про затвердження одиниці нарахування вартості теплової енергії у ГДж.
Позивач численними прикладами розрахунків намагається виправдати свої неправомірні дії і необґрунтовані розрахунки, доповнюючи підстави позову новими обставинами та їх обґрунтуванням. Відповідач, який є споживачем послуг позивача, не має здійснювати складні перевірки шляхом проведення численних розрахунків. Вартість нарахованих послуг має бути прозорою.
Позивач зазначає, що по вказаним квартирам попереднє значення не відсутнє, а дорівнює нулю, проте з наданих відомостей такий висновок не вбачається, оскільки в колонці попереднє значенні лічильника не стоїть нуль – вона не заповнена.
Так само, відповідач вважає, що позивачем не спростовано невідповідність нарахування за січень та лютий 2026 за опалення власникам житлових та нежитлових приміщень, що не обладнані приладами обліку теплової енергії або приладами не взятими на облік ОСББ «МОНТЕ ПЛАЗА» пункту 3.8. Методики.
Крім того, відповідач зазначає, що аналіз наданих позивачем на адвокатський запит документів дозволяє зробити висновок про необґрунтованість визначення позивачем вартості 1 ГДж тепла.
Так, з придбаних 109 540,55 куб.м. газу позивач мав виробити для житлових приміщень 3919,161002 ГДж тепла (109 540,55 куб.м./ 27,95 куб.м.= 3 919,161002 ГДж) замість зазначених позивачем в розрахунку 3775,854 ГДж. Різниця становить 143,3070018 ГДж, що при зазначеній позивачем в розрахунку вартості 1 ГДж тепла для житлових приміщень 277,04 грн за 1 ГДж становить 39 701,77 гривень (143,3070018 ГДж*277,04 грн за 1 ГДж = 39 701,77178 грн). Різниця з даними наданими позивачем щодо обсягу газу витраченого для виробництва тепла для нежитлових приміщень становить 3999,6807 куб.м., вартість якого становить 106410,95 гривень (3999,6807 куб.м/1000*26,60486 грн = 106 410,95 грн). Тобто з придбаних 4149,03 куб.м. газу позивач мав виробити для нежитлових приміщень 148,4447227 ГДж тепла (4149,03 куб.м./ 27,95 куб.м.= 148,4447227 ГДж) замість заявлених позивачем 291,546 ГДж.
Викладене, на думку відповідача, свідчить, що розрахунки вартості одиниці тепла, визначений в наданих позивачем розрахунках за січень та лютий 2026, є необґрунтованим та такими, що не відповідають Методиці та доказам наданим позивачем, що, на думку відповідача, свідчить про неправильне формування тарифу та його невідповідність Методиці, наслідком чого є нарахування завищених сум за опалення.

Надаючи правову кваліфікацію вищевказаним обставинам, що стали предметом спору між сторонами у даній справі, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з такого.

Відносно клопотання відповідача про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, що міститься у відзиві, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 250 ГПК України у випадку, передбаченому частиною другою статті 247 цього Кодексу, за наслідками розгляду відповідного клопотання позивача суд з урахуванням конкретних обставин справи може: 1) задовольнити клопотання та визначити строк відповідачу для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження; або 2) відмовити в задоволенні клопотання та розглянути справу за правилами загального позовного провадження. У відповідності до ч. 7 ст. 250 ГПК України частини друга - шоста цієї статті не застосовуються, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження.
Так, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Згідно із п. 2 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
20.04.2026, ухвалою Господарського суду Харківської області, з урахуванням конкретних обставин справи, судом визнано справу малозначною.
Дослідивши доводи відповідача, наведені у відзиві на обґрунтування клопотання про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, суд не вбачає підстав для його задоволення з огляду на таке.
Предметом спору у цій справі є стягнення заборгованості зі сплати внесків і платежів за утримання багатоквартирного будинку, тобто чітко визначених грошових сум, наявність і розмір яких позивач обґрунтовує письмовими доказами (рішеннями загальних зборів, методикою розподілу витрат, відомостями нарахувань та розрахунками). 
Складність справи, на яку посилається відповідач, обґрунтована ним необхідністю перевірки правильності нарахувань за опалення та внеску на альтернативні джерела живлення. Втім, заперечення відповідача зводяться до незгоди з арифметичними розрахунками позивача та порядком їх формування, перевірка яких належить до повноважень суду й може бути здійснена ним самостійно на підставі наявних у матеріалах справи доказів без застосування спеціальних знань. 
Відповідач не обґрунтував, які саме обставини об`єктивно не можуть бути встановлені за наявними доказами та потребують призначення судової експертизи, виклику свідків чи вчинення інших процесуальних дій, притаманних загальному позовному провадженню.
Кількість учасників справи є незначною (дві сторони – позивач та відповідач), відповідачем не надано до суду значного обсягу доказів на заперечення проти аргументів позивача, а обраний позивачем спосіб захисту (стягнення грошових коштів) не зумовлює потреби у розширеному порядку розгляду. Сама лише незгода відповідача з обґрунтованістю позовних вимог не свідчить про складність справи в розумінні статті 247 ГПК України та не є самостійною підставою для переходу до загального позовного провадження.
Крім того, посилання відповідача на значний обсяг доказів не приймається судом як належна підстава для переходу до розгляду справи в порядку загального позовного провадження.
Суд також зважає на те, що відповідач, посилаючись у відзиві на ймовірну необхідність призначення у справі судової експертизи, відповідного клопотання про її призначення у встановленому процесуальним законом порядку не подав.
За таких обставин, врахувавши категорію та незначну складність справи, обсяг і характер доказів, відсутність потреби у призначенні експертизи та виклику свідків, кількість учасників справи, суд дійшов висновку, що ця справа може бути розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, а клопотання відповідача про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження задоволенню не підлягає.
Крім того, суд зважає на те, що згідно зі статтею 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Розгляд цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами повною мірою узгоджується із завданням господарського судочинства, визначеним частиною 2 статті 2 ГПК України, та сприятиме її вирішенню у розумний строк у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тоді як перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження за відсутності до того об`єктивних підстав призвів би до невиправданого затягування вирішення спору, що не відповідало б інтересам сторін та принципу процесуальної економії.
У відповідності до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.
У силу положень ч.ч.1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно із частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Спірні правовідносини виникли у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків зі сплати встановлених загальними зборами внесків і платежів.
Як зазначено позивачем та не спростовано відповідачем, останній є власником 102 квартир та 60 машино-місць у багатоквартирному будинку за адресою: м. Харків, пр. Науки, 45/3 (загалом 162 об`єкти нерухомості), що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо права власності СТОВ «ЗЛАГОДА», наданими позивачем.
При цьому, судом самостійно отримано відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень по всім об`єктам з метою перевірки наданої позивачем інформації про власність відповідача за адресою: м. Харків, пр. Науки, 45/3. З урахуванням додаткових пояснень позивача (вх. № 10237 від 29.04.2026), підтверджено про наявність у відповідача у власності 102 квартир та 60 машино-місць у багатоквартирному будинку за адресою: м. Харків, пр. Науки, 45/3 (загалом 162 об`єкти нерухомості).
У відповідності до ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» співвласники багатоквартирного будинку (далі - співвласники) - власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку. Згідно із абз. 4 ст. 4 вказаного Закону основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обгрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.
Відповідно до статті 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників. Рішення загальних зборів може бути оскаржене в судовому порядку.
Судом встановлено, що протоколом установчих зборів № 1 (складений 13.08.2024), проведених 05.08.2024, в будинку за адресою АДРЕСА_2 створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «МОНТЕ ПЛАЗА».
Пунктом 2 розділу V Статуту ОСББ «МОНТЕ ПЛАЗА» закріплено обов`язок співвласників своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні платежі: внески на утримання будинку та прибудинкової території, цільові внески до фондів та інші, що визначаються органами управління Об`єднання.
Судом встановлено, що протоколом загальних зборів від 21.08.2025 (складений 30.09.2025) за третім питанням порядку денного затверджено одноразовий цільовий внесок «на альтернативні джерела живлення» у розмірі 50,00 грн за 1 кв.м для квартири, 500,00 грн за 1 машино-місце, 25,00 грн за 1 кв.м для нежитлових приміщень. Цим же рішенням встановлено, що нарахування внеску здійснюється при нарахуванні внесків за вересень 2025 року. Відповідач у відзиві не заперечує про затвердження загальними зборами ОСББ зазначеного внеску. 
Доказів оскарження зазначеного рішення загальних зборів у судовому порядку, як і доказів визнання його недійсним, матеріали справи не містять. 
Відтак рішення загальних зборів від 21.08.2025 є чинним та відповідно до статті 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» обов`язковим для відповідача.
Заперечуючи проти позовних вимог у цій частині, відповідач зазначає, що рішенням загальних зборів від 21.08.2025 визначено лише строк нарахування внеску – вересень 2025 року, проте не встановлено строку його оплати, у зв`язку з чим обов`язок зі сплати внеску в нього не виник. Встановлений рішенням загальних зборів від 05.08.2024 строк оплати «не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим» відповідач вважає таким, що поширюється виключно на щомісячний внесок на управління будинком і прибудинковою територією, оскільки відповідне застереження міститься саме в пункті рішення про затвердження цього внеску.
Позивач, у свою чергу, зазначає, що встановлення конкретного розрахункового місяця нарахування внеску є одночасно визначенням моменту виникнення зобов`язання з його сплати, а передбачений рішенням загальних зборів від 05.08.2024 єдиний строк оплати «не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим» поширюється і на одноразовий цільовий внесок, у зв`язку з чим строк його оплати настав 20.10.2025.
Суд при вирішенні цього питання виходить з такого.
Дійсно, протоколом загальних зборів ОСББ «МОНТЕ ПЛАЗА» від 05.08.2024 (складений 29.08.2024) по третьому питанню порядку денного встановлено, що співвласники здійснюються оплату щомісячного внеску не пізніше 20-го числа місяці, що настає за розрахунковим місяцем.
Як вже зазначено вище, протоколом загальних зборів від 21.08.2025 (складений 30.09.2025) встановлено, що нарахування внеску здійснюється при нарахуванні внесків за вересень 2025 року.
Зі змісту наведеного рішення ОСББ вбачається, що нарахування одноразового цільового внеску на альтернативні джерела живлення прив`язане до розрахункового місяця – вересня 2025 року та здійснюється разом з нарахуванням щомісячних внесків за цей місяць. 
Визначивши, що нарахування внеску здійснюється при нарахуванні внесків за вересень 2025 року, загальні збори тим самим включили цей внесок до нарахувань відповідного розрахункового місяця (вересень 2025 року), на які поширюється встановлений рішенням загальних зборів від 05.08.2024 строк оплати - не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим. 
Відтак строк оплати внеску на альтернативні джерела живлення, нарахованого за вересень 2025 року був встановлений не пізніше 20.10.2025. Доводи відповідача про те, що зазначений строк оплати поширюється виключно на щомісячний внесок на управління будинком і прибудинковою територією, суд відхиляє як такі, що у даному конкретному випадку не враховують прив`язки нарахування спірного внеску до розрахункового місяця (вересень 2025 року).
Крім того, суд зазначає, що навіть за відсутності визначеного строку оплати внеску відповідач не звільнявся б від обов`язку з його сплати.
Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, а боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
При цьому статтею 530 Цивільного кодексу України не визначена форма пред`явлення вимоги кредитором, відтак останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури), так і шляхом звернення з позовом до суду.
Суд зазначає, що відповідач не заперечує проти розміру нарахованого внеску на альтернативні джерела живлення та правильності його обчислення, не оспорює факту належності йому об`єктів нерухомості, виходячи з площі та кількості яких внесок нараховано, і не надає доказів сплати нарахованої суми. Заперечення відповідача в цій частині зводяться виключно до відсутності, на його думку, обов`язку зі сплати внеску у зв`язку з невстановленням рішеннями загальних зборів строку його оплати. Відтак спір у цій частині зводиться до вирішення питання про наявність у відповідача обов`язку зі сплати нарахованого внеску та настання строку його виконання.
За таких обставин нарахування відповідачу одноразового цільового внеску на альтернативні джерела живлення у розмірі 710 980,00 грн є обґрунтованим, а заперечення відповідача в цій частині - безпідставними.
Судом встановлено, що протоколом загальних зборів від 05.08.2024 (складений 29.08.2024) за дев`ятим питанням порядку денного затверджено Порядок розподілу між співвласниками витрат на опалення в ОСББ «МОНТЕ ПЛАЗА» (далі – Порядок). 
Доказів оскарження зазначеного рішення загальних зборів у судовому порядку, як і доказів визнання його недійсним або визнання недійсним Порядку, матеріали справи не містять. Відтак рішення ОСББ є чинним та обов`язковим для відповідача.
Оцінюючи наведені відповідачем заперечення проти розміру нарахувань за опалення, суд виходить із такого.
Судом встановлено, що на підставі Порядку відповідачу нараховано витрати на опалення за період січень – лютий 2026 року у розмірі 718 022,40 грн, що підтверджується Відомостями нарахування за опалення зі складовими по приміщеннях СТОВ «ЗЛАГОДА» за січень 2026 року та за лютий 2026 року.
Заперечуючи проти позовних вимог у цій частині, відповідач посилається на: відсутність встановленого рішенням загальних зборів строку оплати витрат на опалення; застосування позивачем однакової вартості одиниці теплової енергії до різних одиниць виміру (ГДж, Гкал, кВт/год); відсутність розрахунку вартості 1 Гкал теплової енергії; невідповідність нарахування за приміщення, не обладнані приладами обліку, пункту 3.8 Порядку та нарахування за обігрів місць загального користування пункту 4.1 Порядку; відсутність попередніх показань індивідуальних приладів обліку за лютий 2026 року по п`ятнадцятьох приміщеннях за наявності обсягу споживання; необґрунтованість зростання вартості одиниці теплової енергії та внеску за обігрів місць загального користування у лютому 2026 року порівняно з січнем 2026 року.
При цьому, незважаючи на вищенаведені заперечення, а також документи, отримані від ОСББ на запит адвоката відповідача, останнім не надано до суду контррозрахунку заборгованості. 
Суд також звертає увагу, що відповідач не заперечив і щодо фактичного споживання теплової енергії (опалення), а зазначив про, на його думку, певні неточні в наданих позивачем документах. Так, відповідач не заперечує самого факту постачання теплової енергії до належних йому приміщень у спірний період, не оспорює того, що його приміщення опалювалися протягом січня – лютого 2026 року. Заперечення відповідача стосуються виключно порядку оформлення Відомостей нарахування, способу відображення в них одиниць виміру та методики обчислення вартості одиниці теплової енергії, тобто зводяться до сумнівів у правильності документального обґрунтування нарахувань, а не до спростування факту споживання теплової енергії та обсягу фактично отриманої послуги.
Згідно з частиною 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до частин 3, 4 цієї статті кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
На переконання суду, заперечення проти розміру нарахованих витрат на опалення, не підкріплені доказами та власним розрахунком відповідача, який ґрунтувався б на показаннях приладів обліку відповідних приміщень і положеннях Порядку, мають характер припущень. Заявляючи про завищення нарахованих сум та невідповідність розрахунків позивача Порядку, відповідач не зазначив, яким, на його думку, є правильний розмір нарахувань за опалення за спірний період, і не підтвердив свою позицію відповідним контррозрахунком, попри те, що для його складення відповідач отримав від позивача документи на адвокатський запит та володіє даними щодо власних приміщень. 
При цьому надання відповідачем у запереченнях на відповідь на відзив розрахунку обсягів фактично витраченого газу, виходячи з кількості придбаного газу та фіксованого коефіцієнта його переведення в теплову енергію, з висновком про те, що позивач витратив на виробництво теплової енергії значно менше коштів, а отже нараховані суми за опалення є завищеними, спростовується положеннями затвердженого Порядку та поясненнями самого позивача, наведеними у відповіді на відзив.
Так, пунктом 5.1 Порядку визначено, що розрахунок вартості газу та його транспортування, а також усіх витрат здійснюється правлінням ОСББ «МОНТЕ ПЛАЗА». 
Згідно з пунктом 5.2 Порядку до витрат, що є складовою вартості 1 Гкал, входить не лише вартість газу, а й низка інших витрат, зокрема: вартість енергоресурсів, води та інших ресурсів, що використовуються для виробництва теплової енергії; вартість транспортування та розподілу газу, втрати газу під час транспортування і розподілу; витрати на утримання власної котельні (технічне обслуговування та експлуатація котельні, вузла обліку газу, поточні ремонти та обслуговування, державні повірки, повірки лічильників, розробка режимних карт, витрати на електропостачання котельні та ІТП, водопостачання на технічні потреби); витрати на диспетчеризацію, заробітну плату диспетчерів, абонентське обслуговування; аварійну службу; виготовлення дозвільної документації з охорони праці; ідентифікацію об`єкта підвищеної небезпеки; контрольні випробування котельні та газопроводів; екологічний податок та виготовлення документації на екологічний дозвіл; відрахування до резервного та ремонтного фондів; інші витрати на поточні ремонти.
Крім того, суд враховує, що для утримання та функціонування власної котельні позивачем використовується електрична енергія, витрати на яку прямо віднесені пунктом 5.2 Порядку до складових вартості 1 Гкал теплової енергії (витрати на електропостачання котельні та ІТП) та враховані позивачем при визначенні розміру нарахувань за опалення. Зокрема, у січні 2026 року спожито електроенергії для котельні обсягом 24238 кВт вартістю 104708,16 грн, а у лютому 2026 року обсягом 19276 кВт вартістю 83272,32 грн.
Натомість наведений відповідачем у запереченнях контррозрахунок зазначених витрат не враховує та ґрунтується виключно на зіставленні обсягу й вартості придбаного газу з обсягом виробленої теплової енергії, що додатково свідчить про неповноту такого розрахунку та неможливість його прийняття як доказу завищення нарахованих сум.
Таким чином, контррозрахунок відповідача, побудований лише на даних щодо закупівлі газу, не відображає дійсної структури витрат на виробництво теплової енергії, передбаченої пунктами 5.1, 5.2 Порядку, до яких належить вартість газу, його транспортування та розподілу, витрати на утримання котельні, електропостачання, водопостачання на технічні потреби, диспетчеризацію, аварійну службу та інші витрати, а тому правильності визначеної позивачем вартості одиниці теплової енергії та обґрунтованості нарахованих сум не спростовує.
Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від стандарту доказування «достатності доказів», підкреслює необхідність зіставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію цього стандарту доказування необхідним є не надання достатньої кількості доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони.
Позивач на підтвердження заявлених вимог надав рішення загальних зборів про затвердження Порядку, самий Порядок, Відомості нарахування за опалення зі складовими по приміщеннях СТОВ «ЗЛАГОДА» за січень 2026 року та за лютий 2026 року, а також детальний розрахунок нарахувань. 
При цьому, у заявах по суті справи позивач детально надав відповіді на аргументи відповідача та, на переконання суду, такі аргументи позивача є обґрунтованими та спростовують твердження відповідача щодо відсутності належного розрахунку внеску на опалення та його складових. Надані позивачем докази у сукупності розкривають механізм формування вартості одиниці теплової енергії, обсяги спожитої теплової енергії по приміщеннях та порядок розподілу витрат і дають змогу перевірити правильність обчислення нарахованих сум.
Натомість відповідач доказів на спростування наявності та розміру заборгованості за опалення не надав. Заперечення відповідача зводяться до того, що у нього не настав строк оплати нарахованих сум, а також до тверджень про допущені позивачем неточності під час оформлення Відомостей нарахування та обчислення вартості одиниці теплової енергії (застосування однакової вартості до різних одиниць виміру, відсутність окремих показань приладів обліку, невідповідність розрахунків пунктам 3.8 та 4.1 Порядку, необґрунтоване зростання вартості у лютому 2026 року). Зазначені доводи спростовані позивачем у відповіді на відзив, у якій розкрито структуру Відомостей нарахування, спосіб приведення обсягів споживання до єдиної одиниці виміру та чинники формування вартості одиниці теплової енергії. 
Доказів сплати заборгованості, як і власного контррозрахунку, який ґрунтувався б на показаннях приладів обліку відповідних приміщень, положеннях Порядку та підтверджував би інший розмір нарахувань, відповідач до суду не надав, попри те, що для його складення отримав від позивача документи на адвокатський запит та володіє даними щодо власних приміщень. Якщо ж, на думку відповідача, позивач надав йому не весь обсягу документів на адвокатський запит, то він мав можливість скористатися процесуальними заходами отримання доказів, що відповідачем зроблено не було. 
За таких обставин надані позивачем докази на підтвердження наявності та розміру заборгованості за опалення є більш вірогідними, ніж заперечення відповідача, не підкріплені жодними доказами. Відтак заперечення відповідача проти розміру нарахувань за опалення суд відхиляє як недоведені.
Стосовно строку оплати витрат на опалення суд зазначає, що у будь-якому разі на підставі статті 530 ЦК України сам факт звернення позивача з позов до суду може вважатися пред`явлення вимоги кредитора, адже цією статтею не встановлено форми пред`явлення такої вимоги. Отже, у відповідача настав строк здійснення оплати внеску на опалення. 
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що нарахування відповідачу витрат на опалення за період січень - лютий 2026 року у розмірі 718 022,40 грн відповідає затвердженому Порядку, є обґрунтованим за розміром, підтверджується наданими позивачем Відомостями нарахування разом з детальним розрахунком та відповідачем належними і допустимими доказами не спростоване, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Таким чином, суд прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог.
Здійснюючи розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, а також висновки суду про повне задоволення позову, судові витрати, понесені позивачем, покладаються на відповідача.
У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя має ґрунтуватись на повному з`ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у справі, якими доказами вони підтверджуються та чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин. У пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року "Справа "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04) Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, пункт 36, від 01 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, пункт 30, від 27 вересня 2001 року). Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
З огляду на вищевикладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 1-5, 8, 10-12, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, п. 2 ч. 1 ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Харківської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОГО ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЗЛАГОДА» (64371, Харківська область, Ізюмський район, село Довгеньке, вулиця Борисова, будинок 51; код ЄДРПОУ: 31003834) на користь ОБ`ЄДНАННЯ СПІВВЛАСНИКІВ БАГАТОКВАРТИРНОГО БУДИНКУ «МОНТЕ ПЛАЗА» (61101, місто Харків, проспект Науки, будинок 45/3; код ЄДРПОУ: 45411898) заборгованість зі сплати внесків і платежів за утримання багатоквартирного будинку за адресою м. Харків, пр. Науки, 45/3, а саме: заборгованість за опалення за період січень - лютий 2026 року у розмірі 718 022,40 грн, заборгованість з одноразового цільового внеску на альтернативні джерела живлення у розмірі 710 980,00 грн, а також судові витрати (сплачений судовий збір) у розмірі 17 148,03 грн.
3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається в строки та в порядку визначеному ст. 256,257 ГПК України.
Повний текст рішення складено і підписано 08.06.2026 року.

Суддя		Н.А. Новікова