Справа № 761/21146/25				Головуючий у І інстанції Кваша А.В.	
Провадження № 33/824/192/2026 Категорія ч.1 ст.172-7 КУпАП				Доповідач у 2 інстанції Шроль В. Р. 	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2026 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду В.Р.Шроль, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 червня 2025 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, обіймаючого посаду директора КП «Київський міський бізнес-центр», який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 
притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-7 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 605 грн. 60 коп. судового збору,

В С Т А Н О В И В :
За постановою, ОСОБА_1 , обіймаючи посаду директора Комунального підприємства «Київський міський бізнес-центр», будучи посадовою особою юридичної особи публічного права, відповідно до пп «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», являючись суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія цього Закону, в порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» під час виконання своїх службових повноважень не вжив заходів щодо недопущення виникнення конфлікту інтересів та не повідомив свого безпосереднього керівника y встановленому законом випадку та порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів, під час прийняття рішення про відмову в наданні інформації та копій документів на запит управління стратегічних розслідувань в місті Києві Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 25.11.2024 № 66299-2024, а саме інформації та копій документів відносно себе, як посадової особи підприємства, та вчинення дій шляхом особистого підписання листа 

підприємства від 10.12.2024 № 80, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, просить постанову скасувати та закрити провадження у справі за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суддя безпідставно застосувала у адміністративно-правових (кримінально-правових) відносинах для доведення події правопорушення та вини особи положення закону, який регулює цивільно-правові відносини та вийшов за межі протоколу про адміністративне правопорушення, перебравши на себе функцію сторони обвинувачення.
Також суддя не надала належної правової оцінки тим обставинам, що ЗУ «Про запобігання корупції» не містить положення про те, що комунальні підприємства мають бути обов`язково юридичними особами публічного права, Комунальне підприємство «Київський міський бізнес-центр» не є юридичною особою публічного права , оскільки не надає життєво необхідні послуги населенню, тому фактично ОСОБА_1 не є посадовою особою юридичної особи публічного права, на яку поширюються вимоги ЗУ «Про запобігання корупції».
Зазначає, що в матеріалах справи відсутні достатньо переконливі, чіткі та узгодженні між собою докази чи не спростовані презумпції на підтвердження факту події вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-7 КУпАП, що є підставою для закриття провадження у справі.
Заслухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та вивчивши її доводи, вважаю апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

У відповідності до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Суддя сукупності доказів у справі про адміністративне правопорушення надала належну правову оцінку і дійшла вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-7 КУпАП.

Частиною 1 ст. 172-7 КУпАП передбачено відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів. 

Згідно з приміткою до статті 172-7 КУпАП, суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктами, на яких поширюється дія Закону, є, зокрема, посадові особи юридичних осіб публічного права.

Під «посадовими особами юридичних осіб публічного права» (відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 3 Закону) слід розуміти працівників юридичних осіб публічного права, які наділені посадовими повноваженнями здійснювати організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські функції. Визначальним при цьому є обсяг функцій (обов`язків) відповідного працівника.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.
Потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.
Приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.
Статтею 28 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що особи, зазначені у п. 1 та 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, зобов`язані:

1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів;

2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно;

3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів;

4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

У апеляційній скарзі не заперечується та обставина , що ОСОБА_2 обіймаючи посаду директора Комунального підприємства «Київський міський бізнес-центр», відмовив в наданні інформації та копій документів на запит управління стратегічних розслідувань в місті Києві Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 25.11.2024 № 66299-2024, а саме інформації та копій документів відносно себе, як посадової особи підприємства, та вчинив дій шляхом особистого підписання такого листа підприємства від 10.12.2024 № 80, не вживши заходів щодо недопущення виникнення конфлікту інтересів та не повідомивши свого безпосереднього керівника yвстановленому порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у ОСОБА_1 статусу посадової особи юридичної особи публічного права є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Зокрема, ОСОБА_2 , обіймаючи посаду директора Комунального підприємства «Київський міський бізнес-центр», належав до суб`єктів, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», про що свідчить наявна у матеріалах справи декларація особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, подана ОСОБА_2 на виконання обов`язку, визначеного ст.45 ЗУ «Про запобігання корупції», до Національного агентства з питань запобігання корупції, а також його пояснення про періодичне подання таких декларацій, у тому числі і після звільнення з посади.

Окрім того, правовий статус КП «Київський міський бізнес-центр» як юридичної особи публічного права підтверджується аналізом правовстановлюючих документів підприємства , з яких випливає, що воно 

створене розпорядчим актом Київської міської державної адміністрації , фактом належності майна підприємства до комунальної власності,яке закріплене за ним на праві господарського відання, допоміжним характером підприємницької діяльності до її основної діяльності, виконанням публічних функцій, направлених на розвиток підприємництва.

Таким чином, матеріалами справи про адміністративне правопорушення підтверджується та обставина, що ОСОБА_2 був посадовою особою юридичної особи публічного права.

Доводи апеляційної скарги про безпідставне застосування судом норм цивільного законодавства при розгляді справи про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, суперечать вимогам ч.1 ст.2 ЗУ «Про запобігання корупції», якою визначено, що відносини, що виникають у сфері запобігання корупції, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, цим та іншими законами, а також прийнятими на їх виконання іншими нормативно-правовими актами.

Також безпідставними є твердження сторони захисту про упередженість суду першої інстанції, оскільки матеріали справи не містять об`єктивних даних, які б свідчили про порушення судом принципу безсторонності чи перебирання на себе функцій сторони обвинувачення.

Інших доводів, які б могли спростувати правильність висновків судді суду першої інстанції, апеляційна скарга не мстить.

Процесуальних порушень, які б були безумовними підставами для скасування постанови суду, не встановлено.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_2 накладено з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП.

За таких обставин постанова судді Шевченківського районного суду м. Києва є законною.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, залишити без задоволення, а постанову 

судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 червня 2025 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В. Р. Шроль