СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2026 року м. Харків Справа № 27/89б 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:головуючий суддя Жельне С.Ч., суддя Плахов О.В. , суддя Тихий П.В.
за участю секретаря судового засідання Федорової Т.О. 
за участю представників сторін, 
кредитора ОСОБА_1 – адвокат Панченко А.В; 
кредитора АТ “Державний експортно – імпортний банк України” - адвокат Ільїнова І.В.; 
арбітражного керуючого - не з`явився; 
апелянта – не з`явився; 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Видавництво “Восток Україна” (вх. №211Д) 
на ухвалу Господарського суду Донецької області від 15.01.2026 у справі № 27/89б, постановлену в приміщенні Господарського суду Донецької області (суддя Фурсова С. М.), повний текст якої складено 19.01.2026 
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю “Сервісоптторг”, м. Дніпропетровськ 
до боржника Закритого акціонерного товариства “Донецькбланкіздат”, м. Донецьк 
про банкрутство

ВСТАНОВИВ:
15.01.2026 Господарський суд Донецької області у справі № 27/89б постановив ухвалу, якою визнав заінтересованими особами стосовно боржника Закритого акціонерного товариства “Донецькбланкіздат” (код ЄДРПОУ 22007712) наступних кредиторів: Товариство з обмеженою відповідальністю “Видавництво “Восток Україна” (код ЄДРПОУ 24313947); Товариство з обмеженою відповідальністю “БКФ Донецькобліквидав” (код ЄДРПОУ 20353551); Закрите акціонерне товариство “Донецькформіздат” (код ЄДРПОУ 02426068); зобов`язано ліквідатора Закритого акціонерного товариства “Донецькбланкіздат” (код ЄДРПОУ 22007712) внести відомості до реєстру вимог кредиторів у справі № 27/89б про банкрутство Закритого акціонерного товариства “Донецькбланкіздат” про заінтересованість кредиторів - Товариства з обмеженою відповідальністю “Видавництво “Восток Україна”, Товариства з обмеженою відповідальністю “БКФ “Донецькобліквидав”, Закритого акціонерного товариства “Донецькформіздат” шляхом заповнення у графі 8 “Ознака кредитора” зазначення ознаки кредитора “заінтересований”, а також про відсутність у кредиторів - Товариства з обмеженою відповідальністю “Видавництво “Восток Україна”, Товариства з обмеженою відповідальністю “БКФ “Донецькобліквидав” та Закритого акціонерного товариства “Донецькформіздат” права вирішального голосу на зборах (комітеті) кредиторів шляхом заповнення у графі 10 “Наявність права вирішального голосу в представницьких органах кредиторів” зазначення слова “ні”.
Товариство з обмеженою відповідальністю “Видавництво “Восток Україна” з ухвалою господарського суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Донецької області від 15.01.2026 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Акціонерного товариства “Державний експортно-імпортний банк України” про визнання заінтересованими особами стосовно боржника у справі № 27/89б та зобов`язання ліквідатора внести відомості до реєстру вимог кредиторів у справі відомості про їх заінтересованості. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для визнання ТОВ «Видавництво «Восток Україна», ТОВ «БКФ Донецькобліквидав» та ЗАТ «Донецькформіздат» заінтересованими особами стосовно боржника. На думку апелянта, сам по собі факт існування корпоративних та родинних зв`язків між засновниками, учасниками та керівниками зазначених юридичних осіб не є достатньою правовою підставою для визнання кредиторів заінтересованими особами у межах цієї справи про банкрутство.
Апелянт вказує, що суд першої інстанції неправильно застосував положення статей 1 та 47 Кодексу України з процедур банкрутства у редакції Закону України № 3985-ІХ, оскільки ці норми набрали чинності після порушення провадження у справі про банкрутство та відкриття ліквідаційної процедури. Зазначає, що провадження у справі №27/89б було порушено 02.09.2009, а постанову про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури ухвалено 04.10.2011, коли діяли положення Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», які не відносили юридичних осіб, що перебувають під контролем третьої особи, до кола заінтересованих осіб щодо боржника.
На думку апелянта, Закон України №2343-XII, який діяв на момент відкриття ліквідаційної процедури, містив інше визначення поняття «заінтересовані особи щодо боржника» та не включав до їх числа юридичних осіб, які перебувають або перебували під контролем третьої особи. Відтак кредитори ТОВ «Видавництво «Восток Україна», ТОВ «БКФ Донецькобліквидав» та ЗАТ «Донецькформіздат» не могли вважатися заінтересованими особами у розумінні законодавства, яке діяло на час виникнення відповідних правовідносин.
Крім того, апелянт зазначає, що Закон № 2343-XII не передбачав позбавлення кредиторів, які є заінтересованими особами щодо боржника, права вирішального голосу на зборах (комітеті) кредиторів та не встановлював обов`язку внесення відповідних відомостей до реєстру вимог кредиторів. На його думку, суд першої інстанції фактично застосував до правовідносин нові правові наслідки, які на момент відкриття ліквідаційної процедури законом не були передбачені.
Апелянт також звертає увагу, що пункт 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства визначає лише подальший розгляд справ про банкрутство за правилами цього Кодексу, однак не містить положень щодо перегляду або приведення у відповідність судових рішень, які були ухвалені під час застосування попереднього законодавства. З огляду на це, на його переконання, суд першої інстанції безпідставно поширив дію нової редакції статей 1 та 47 КУзПБ на правовідносини, що виникли до набрання чинності відповідними змінами.
Окремо апелянт наголошує, що Закон України № 3985-ІХ, яким було внесено зміни до статей 1 та 47 Кодексу України з процедур банкрутства, не містить положень про його зворотну дію в часі та не встановлює спеціальних темпоральних правил застосування нової редакції зазначених норм до процедур банкрутства, відкритих до набрання ним чинності. Відтак, на думку апелянта, цей Закон не може бути застосований до справи № 27/89б. Апелянт посилається на принцип незворотності дії закону в часі, принцип правової визначеності, статтю 58 Конституції України, практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, зазначаючи, що новий закон не може погіршувати правове становище особи та позбавляти її вже набутих прав, якщо законодавець прямо не передбачив інше.
Апелянт також зазначає, що стаття 47 Кодексу України з процедур банкрутства регламентує виключно питання, які вирішуються господарським судом у попередньому засіданні. Саме за результатами попереднього засідання суд визначає перелік визнаних кредиторів, розмір їх вимог, кількість голосів кожного кредитора та інші відомості, які підлягають внесенню до реєстру вимог кредиторів. Натомість у цій справі на момент постановлення оскаржуваної ухвали триває ліквідаційна процедура, а тому, на думку апелянта, положення статті 47 КУзПБ не можуть бути застосовані.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі наданих йому Кодексом України з процедур банкрутства повноважень, оскільки ні КУзПБ, ні Господарський процесуальний кодекс України не наділяють господарський суд правом у ліквідаційній процедурі визнавати кредиторів, вимоги яких уже включені до реєстру, заінтересованими особами щодо боржника та змінювати їхній статус у реєстрі вимог кредиторів.
На думку апелянта, реєстр вимог кредиторів у справі №27/89б сформовано та затверджено ухвалою Господарського суду Донецької області від 27.12.2010, яка є чинною, не скасованою та не зміненою у встановленому законом порядку. Саме ця ухвала визначає кількість голосів кожного кредитора при прийнятті рішень зборами та комітетом кредиторів, а тому суд першої інстанції був позбавлений правових підстав для фактичної зміни зазначених відомостей.
Крім того, апелянт зазначає, що зміни до реєстру вимог кредиторів можуть бути внесені лише у випадках та порядку, прямо передбачених процесуальним законом, зокрема за результатами перегляду відповідного судового рішення в апеляційному чи касаційному порядку або за нововиявленими обставинами. Натомість оскаржувана ухвала не є належною процесуальною підставою для внесення таких змін.
Апелянт також вказує, що ведення реєстру вимог кредиторів відповідно до статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства належить до компетенції ліквідатора. Водночас суд може втручатися у ведення такого реєстру лише після встановлення протиправності дій чи бездіяльності арбітражного керуючого. Оскільки під час розгляду заяви АТ «Державний експортно-імпортний банк України» питання законності дій ліквідатора щодо ведення реєстру вимог кредиторів не досліджувалося та судом не встановлювалося, підстав для покладення на ліквідатора обов`язку внести зміни до реєстру не існувало.
З огляду на викладене апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно зобов`язав ліквідатора внести до реєстру вимог кредиторів відомості про заінтересованість окремих кредиторів, а також зазначити відсутність у них права вирішального голосу на зборах (комітеті) кредиторів, хоча такі повноваження суду законом не передбачені.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддею - доповідачем у справі визначено суддю Жельне С.Ч. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Жельне С.Ч., суддя Тихий П.В., суддя Плахов О.В.
Ухвалою від 06.02.2026 Східний апеляційний господарський суд витребував з Господарського суду Донецької області матеріали справи № 27/89б про банкрутство; відклав вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи.
10.02.2026 на адресу суду від АТ “Державний експортно-імпортний банк України” надійшли заперечення проти відкриття апеляційного провадження, в яких останній просить повернути апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Видавництво “Восток Україна” без розгляду.
В обґрунтування поданого клопотання заявник зазначає на те, що Саленко С. М. документально не довів того, що наділений повноваженнями на самопредставництво ТОВ “Видавництво “Восток Україна” та відповідних доказів у розумінні частини 3 статті 56 Господарського процесуального кодексу України не надав; за відсутності доказів, передбачених вказаними положеннями процесуального закону, Витяг з ЄДРЮОФОПГФ від 22.09.2025, не доводить того, що відповідна особа уповноважена діяти від імені товариства в порядку самопредставництва станом на дату подання апеляційної скарги (28.01.2026). 
Окремо заявник наголошує на тому, що апелянт - Товариство з обмеженою відповідальністю “Видавництво “Восток Україна” не має зареєстрованого Електронного кабінету в підсистемі Електронний суд ЄСІТС, що знову ставить під сумнів особу підписанта адже, вочевидь, що директор юридичної особи як виконавчий орган товариства повинен володіти інформацією щодо наявності/відсутності зареєстрованого кабінету.
12.02.2026 на адресу суду з господарського суду Донецької області надійшов лист, в якому зазначено на те, що 02.02.2026 матеріали справи № 27/89б про банкрутство Закритого акціонерного товариства “Донецькбланкіздат” скеровані на адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, станом на 09.02.2026 вказана справа до господарського суду Донецької області не поверталась.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.02.2026 відкладено вирішення питань пов`язаних з рухом апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Видавництво “Восток Україна” на ухвалу Господарського суду Донецької області від 15.01.2026 у справі № 27/89б, до повернення відповідних матеріалів справи з Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду; господарському суду Донецької області ухвалено надіслати матеріали справи № 27/89б до Східного апеляційного господарського суду, після повернення справи № 27/89б з Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду. 
15.04.2026 на адресу суду з Господарського суду Донецької області надійшли матеріали справи № 27/89б.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.04.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Видавництво “Восток Україна” на ухвалу Господарського суду Донецької області від 15.01.2026 у справі № 27/89б залишено без руху; запропоновано Товариству з обмеженою відповідальністю “Видавництво “Восток Україна” усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та роз`яснено, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.
28.05.2026 на адресу суду від апелянта надійшла заява на виконання вимог ухвали суду від 20.04.2026 щодо реєстрації електронного кабінету в ЕСІТС.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.06.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Видавництво “Восток Україна” на ухвалу Господарського суду Донецької області від 15.01.2026 у справі № 27/89б. Учасникам справи встановлено строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення ухвали, протягом якого вони мають право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, з доказами надсилання його апелянту. Справу № 27/89б призначено до розгляду на "24" червня 2026 об 11:30 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, зал судового засідання №132.
16.06.2026 на адресу суду від АТ “Державний експортно-імпортний банк України” надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останнє просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, оскаржувану ухвалу господарського суду першої інстанції залишити без змін.
В обґрунтування своєї правової позиції зазначає на те, що пунктом 4-2 Прикінцевих та Перехідних положень КУзПБ прямо передбачено, що положення КУзПБ в редакції згідно із Законом України "Про внесення змін до Кодексу України з процедур банкрутства та деяких інших законодавчих актів України щодо імплементації Директиви Європейського парламенту та Ради Європейського Союзу 2019/1023 та запровадження процедур превентивної реструктуризації" застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких відкрито до набрання чинності цим Законом. Отже, положення зазначених змін до КУзПБ мають ретроспективну дію, і мають застосовуватися до справ, які вже перебувають у провадженні. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.06.2026 оголошено перерву у розгляді справи № 27/89б до "01" липня 2026 р. о 09:30 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м. Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, зал засідань №132.
24.06.2026 на адресу суду від представника кредитора ОСОБА_1 надійшло клопотання, в якому представник просив відкласти розгляд справи, призначений на 24.06.2026 об 11:30 год. на іншу дату, у зв`язку з зайнятістю представника в іншому судовому засіданні.
30.06.2026 на адресу суду від представника кредитора ОСОБА_1 надійшли заперечення на ухвалу суду від 15.01.2026, в яких представник вважає, що вимоги апелянта про скасування ухвали Господарського суду Донецької області від 15.01.2026 року у справі № 27/89б є законними і підлягають задоволенню.
Обґрунтовуючи свою правову позицію у справі, кредитор посилається на те, що суд першої інстанції дійшов передчасного та необґрунтованого висновку про заінтересованість кредиторів ТОВ «Видавництво «Восток Україна», ТОВ «БКФ Донецькобліквидав» та ЗАТ «Донецькформіздат» стосовно боржника, оскільки такі висновки не підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами. Застосовуючи критерій перебування юридичних осіб під контролем третьої особи, суд першої інстанції фактично використав критерій, який не передбачений статтею 1 Кодексу України з процедур банкрутства, тоді як наведена норма вимагає встановлення факту перебування юридичних осіб під контролем третьої особи саме протягом трьох років до відкриття провадження у справі про банкрутство. Покладені в основу оскаржуваної ухвали витяги з Єдиного державного реєстру та інформація з відкритих державних ресурсів відображають відомості лише станом на окремі дати та не підтверджують склад учасників, структуру власності, корпоративний контроль чи інші обставини протягом відповідного трирічного періоду, визначеного статтею 1 Кодексу України з процедур банкрутства. Місцевий господарський суд не встановив конкретний період, у межах якого досліджувалась заінтересованість кредиторів, не визначив календарні межі такого періоду та не навів належних доказів існування контролю третьої особи саме у цей час. Суд безпідставно ототожнив поняття «засновник» та «учасник» юридичної особи, не встановивши факту володіння ОСОБА_1 корпоративними правами відповідних товариств протягом визначеного законом періоду. Висновок суду щодо заінтересованості ЗАТ «Донецькформіздат» також є необґрунтованим, оскільки досліджені судом документи не містять відомостей про акціонерів товариства у відповідний період, а інформація з ресурсу SMIDA відображає стан лише на серпень 2012 року та не підтверджує структуру власності ані на момент відкриття провадження у справі про банкрутство, ані протягом трирічного періоду до постановлення оскаржуваної ухвали. Суд не дослідив належних доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 був кінцевим бенефіціарним власником або здійснював вирішальний вплив на діяльність боржника та відповідних кредиторів, зокрема шляхом формування органів управління, визначення результатів голосування чи прийняття управлінських рішень. Також, на думку кредитора, суд першої інстанції також безпідставно зобов`язав ліквідатора внести відповідні відомості до реєстру вимог кредиторів, оскільки ведення та актуалізація такого реєстру належать до виключних повноважень ліквідатора, а матеріали справи не містять доказів його неправомірної бездіяльності чи неналежного виконання покладених на нього обов`язків.
У судовому засіданні 01.07.2026 представник кредитора - ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити; представник кредитора АТ “Державний експортно – імпортний банк України” проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила оскаржувану ухвалу господарського суду першої інстанції залишити без змін.
Представники кредиторів, арбітражний керуючий в судове засідання 01.07.2026 не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку процесуальних документів до Електронного кабінету, а також рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень про вручення копій ухвал суду; явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась. 
Також, учасники справи про банкрутство повідомлялися шляхом розміщення повідомлення-оголошення на сайті Східного апеляційного господарського суду.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вжив всі залежні від нього заходи для належного повідомлення учасників справи про банкрутство про хід розгляду судової справи. 
А отже, оскільки явка представників учасників судового процесу в судове засідання не була визнана обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення позивачів, відповідачів та третіх осіб про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представників учасників у справі про банкрутство. 
Відповідно до приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (частина 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).
Судом першої інстанції встановлено такі обставини справи.
У провадженні Господарського суду Донецької області перебувала справа № 27/89б про банкрутство Закритого акціонерного товариства “Донецькбланкіздат” (код ЄДРПОУ 22007712); повноваження ліквідатора виконує арбітражний керуючий Заріцький Ю.М.
24.09.2025 від Акціонерного товариства “Державний експортно-імпортний банк України” через підсистему “Електронний суд” надійшла заява, в якій він просив визнати кредиторів – Товариство з обмеженою відповідальністю “Видавництво “Восток Україна”, Товариство з обмеженою відповідальністю “БКФ Донецькобліквидав”, Закритого акціонерного товариства “Донецькформіздат” заінтересованими особами стосовно боржника у справі № 27/89б про банкрутство Закритого акціонерного товариства “Донецькбланкіздат” та зобов`язати ліквідатора внести відомості до реєстру вимог кредиторів у справі про їх заінтересованість шляхом заповнення у графі 8 “Ознака кредитора”, а також про відсутність права вирішального голосу на зборах (комітеті) кредиторів шляхом заповнення у графі 10 “Наявність права вирішального голосу в представницьких органах кредиторів” слова “ні”.
Обґрунтовуючи подану заяву кредитор посилається на, те що боржник та Товариство з обмеженою відповідальністю “Видавництво “Восток Україна”, Товариство з обмеженою відповідальністю “БКФ Донецькобліквидав”, Закрите акціонерне товариство “Донецькформіздат” безпосередньо до дати відкриття провадження у справі № 27/89б, розгляду їх кредиторських вимог і на даний час перебувають під контролем однієї особи - громадянина ОСОБА_1 , який є їх кінцевим бенефіціарним власником (контролером), а також є пов`язаними особами. 
15.01.2026 господарським судом Донецької області постановлено оскаржувану ухвалу, з підстав викладених вище.
Заслухавши доповідь головуючого у справі (суддю доповідача), дослідивши обставини справи, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія зазначає наступне.
Як слідує з матеріалів справи, у провадженні про банкрутство ЗАТ “Донецькбланкіздат” сформовано такий склад комітету кредиторів:
1. ТОВ “Видавництво Восток Україна” - 5 026 715,25 голосів.
2. ТОВ “БКФ Донецькобліквидав” - 1 699 104,50 голосів.
3. ЗАТ “Донецькформіздат” - 509 048,78 голосів.
4. ТОВ “Сервісоптторг” - 6 836 725,60 голосів.
5. АТ “Укрексімбанк” - 12 169 210,67 голосів.
6. ТОВ “МАК ХАУС Донбас” -1 118 115,12 голосів.
Відповідно до абзацу 7 статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства, заінтересовані особи стосовно боржника - юридична особа, створена за участю боржника, юридична особа, що здійснює або протягом останніх трьох років здійснювала контроль над боржником, юридична або фізична особа, контроль над якою здійснює або протягом останніх трьох років здійснював боржник, юридична особа, з якою боржник перебуває або протягом останніх трьох років перебував під контролем третьої особи, власники (учасники, акціонери) боржника, керівник боржника, особи, які входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі звільнені з роботи за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство; особи, з якими чи на користь яких боржник вчиняв правочини з відчуження майна боржника, які не відповідають критеріям розумності (економічної доцільності, наявності ділової мети) та добросовісності; сторона фраудаторного правочину, вчиненого боржником, або правочину, який згідно із статтею 42 цього Кодексу визнано недійсним; а також особи, які перебувають у родинних стосунках із зазначеними особами та фізичною особою - боржником, а саме: подружжя та їхні діти, батьки, брати, сестри, онуки, а також інші особи, стосовно яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими. Для цілей цього Кодексу заінтересованими особами стосовно арбітражного керуючого чи кредиторів визнаються особи в такому самому значенні, як і заінтересовані особи стосовно боржника. Кредитор є заінтересованим стосовно боржника також у разі, якщо він протягом шести місяців до дати відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або процедури превентивної реструктуризації прямо чи опосередковано набув право вимоги до боржника від кредитора, заінтересованого стосовно боржника.
Таким чином, до заінтересованих осіб стосовно боржника можуть належати: юридична особа, створена за участю боржника, юридична особа, що здійснює або протягом останніх трьох років здійснювала контроль над боржником, юридична або фізична особа, контроль над якою здійснює або протягом останніх трьох років здійснював боржник, юридична особа, з якою боржник перебуває або протягом останніх трьох років перебував під контролем третьої особи, власники (учасники, акціонери) боржника, керівник боржника, особи, які входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі звільнені з роботи за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство; особи, з якими чи на користь яких боржник вчиняв правочини з відчуження майна боржника, які не відповідають критеріям розумності (економічної доцільності, наявності ділової мети) та добросовісності; сторона фраудаторного правочину, вчиненого боржником, або правочину, який згідно із статтею 42 цього Кодексу визнано недійсним; особи, які перебувають у родинних стосунках із зазначеними особами та фізичною особою - боржником, а саме: подружжя та їхні діти, батьки, брати, сестри, онуки, а також інші особи, стосовно яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими; кредитор є заінтересованим стосовно боржника також у разі, якщо він протягом шести місяців до дати відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або процедури превентивної реструктуризації прямо чи опосередковано набув право вимоги до боржника від кредитора, заінтересованого стосовно боржника.
Також, статтею 1 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що терміни реальний конфлікт інтересів та потенційний конфлікт інтересів вживаються у цьому кодексі у значеннях, наведених у Законі України “Про запобігання корупції”.
Законом України “Про запобігання корупції” у статті 1 наведено визначення термінів, зокрема, потенційний конфлікт інтересів, реальний конфлікт інтересів, приватний інтерес.
Так, потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень;
Реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень;
Приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.
У постанові Верховного Суду у справі № 826/10571/16 від 19.02.2020 суд дійшов висновку про те, що обставина наявності чи відсутності конфлікту інтересів має вирішуватися з урахуванням конкретної ситуації, зокрема, наявності інформації відносно однієї зі сторін процесу, яку може бути використано іншою стороною.
Згідно з абзацем 5 статті 1 Закону України “Про захист економічної конкуренції” міститься поняття контроль - можливість однієї чи декількох юридичних та/або фізичних осіб чинити вирішальний вплив на господарську діяльність суб`єкта господарювання чи його частини, який здійснюється безпосередньо або через інших осіб, зокрема завдяки: праву володіння чи користування всіма активами чи їх значною частиною; праву, яке забезпечує вирішальний вплив на формування складу, результати голосування та рішення органів управління суб`єкта господарювання; укладенню договорів і контрактів, які дають можливість визначати умови господарської діяльності, давати обов`язкові до виконання вказівки або виконувати функції органу управління суб`єкта господарювання; заміщенню посади керівника, заступника керівника спостережної ради, правління, іншого наглядового чи виконавчого органу суб`єкта господарювання особою, яка вже обіймає одну чи кілька із зазначених посад в інших суб`єктах господарювання; обійманню більше половини посад членів спостережної ради, правління, інших наглядових чи виконавчих органів суб`єкта господарювання особами, які вже обіймають одну чи кілька із зазначених посад в іншому суб`єкті господарювання. Пов`язаними особами є юридичні та/або фізичні особи, які спільно або узгоджено здійснюють господарську діяльність, у тому числі спільно або узгоджено чинять вплив на господарську діяльність суб`єкта господарювання. Зокрема, пов`язаними фізичними особами вважаються такі, які є подружжям, батьками та дітьми, братами та (або) сестрами. Можливість однієї чи більше (декількох) пов`язаних юридичних та/або фізичних осіб чинити вирішальний вплив - спосіб відносин між суб`єктами господарювання, що характеризується відсутністю в особи, стосовно якої здійснюється вплив, здатності завжди незалежно (самостійно) визначати свою господарську поведінку на ринку.
Відповідно до частини 9 статті 42 Закону України “Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю”, афілійованими особами вважаються особи, які визнаються такими відповідно до Закону України “Про акціонерні товариства”.
Так, згідно з пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про акціонерні товариства», афілійовані одна щодо іншої особи (далі - афілійовані особи): юридичні особи, одна з яких здійснює контроль над іншою або які перебувають під контролем третьої особи, члени сім`ї фізичної особи, а саме чоловік (дружина), батьки (усиновителі), опікуни (піклувальники), брати, сестри, діти та їхні чоловіки (дружини); фізична особа та члени її сім`ї і юридична особа, якщо ця фізична особа та/або члени її сім`ї здійснюють контроль над юридичною особою.
У відповідності до пп. “а”, “б”, пп. 14.1.159 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, пов`язані особи - юридичні та/або фізичні особи, та/або утворення без статусу юридичної особи, відносини між якими можуть впливати на умови або економічні результати їх діяльності чи діяльності осіб, яких вони представляють, з урахуванням таких критеріїв для юридичних осіб, - якщо одна і та сама юридична або фізична особа безпосередньо та/або опосередковано володіє корпоративними правами у кожній такій юридичній особі у розмірі 25 і більше відсотків; для фізичної особи та юридичної особи, - якщо фізична особа безпосередньо та/або опосередковано (через пов`язаних осіб) володіє корпоративними правами юридичної особи у розмірі 25 і більше відсотків; для фізичних осіб - чоловік (дружина), батьки (у тому числі усиновлювачі), діти (повнолітні/неповнолітні, у тому числі усиновлені), повнорідні та неповнорідні брати і сестри, опікун, піклувальник, дитина, над якою встановлено опіку чи піклування.
У відповідності до вимог статті 47 Кодексу України з процедур банкрутства (в останній редакції) за наслідками попереднього судового засідання суд постановляє ухвалу, в якій, зокрема, зазначаються розмір, черговість задоволення кожної визнаної вимоги та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, що вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, у тому числі вимог кредиторів, які є заінтересованими стосовно боржника.
Конкурсні кредитори, заінтересовані стосовно боржника, не мають права вирішального голосу на зборах (комітеті) кредиторів.
Внаслідок визначення судом заінтересованою особою стосовно боржника конкурсного кредитора внесеного до реєстру кредиторів такий кредитор залишається учасником зборів, однак може брати участь лише з правом дорадчого голосу. Це обмежує можливості таких кредиторів впливати на перебіг процедури банкрутства через голосування, що може зменшити їхній вплив на розподіл активів боржника.
Водночас черга задоволення вимог таких кредиторів не змінюється. Також не змінюється обсяг їхніх процесуальних прав у справі.
Так, справа № 27/89б про банкрутство Закритого акціонерного товариства “Донецькбланкіздат” (код ЄДРПОУ 22007712) триває та знаходиться на стадії ліквідаційної процедури. 
Наведені вище зміни до КУзПБ відбулися після завершення попереднього судового засідання та затвердження реєстру вимог кредиторів, яке проводилось за регулювання Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», отже визначення заінтересованих осіб серед кредиторів внесених до реєстру вимог кредиторів ухвалою від 27.12.2010 не проводилося.
З метою приведення реєстру вимог кредиторів у відповідність вимогам діючої редакції статті 47 КУзПБ суд повинен визначити заінтересованих осіб стосовно боржника.
Відповідно до статті 1 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань” витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - витяг) - документ у паперовій або електронній формі, що сформований програмним забезпеченням Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за зазначеним заявником критерієм пошуку та містить відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі.
За змістом частини 4 статті 10 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань” відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.
Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, є відкритими і загальнодоступними (крім реєстраційних номерів облікових карток платників податків та паспортних даних) та у випадках, передбачених цим Законом, за їх надання стягується плата (час 1 статті 11 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань”).
Тобто, витяг є документом, що містить відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за певними, зазначеними заявником, критерієм пошуку та часовою актуальністю, тобто обидва документи - виписка та витяг, містять відомості про юридичну особу з метою її ідентифікації, попри те з відмінністю у зазначених в них відомостях про юридичну особу за часовою та вибірковою актуальністю.
Частиною другою статті 9 вказаного Закону визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, зокрема: інформація про кінцевого бенефіціарного власника юридичної особи, у тому числі кінцевого бенефіціарного власника її засновника, якщо засновник - юридична особа (крім юридичних осіб, зазначених у частині восьмій статті 5-1 Закону України “Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення”): прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дата народження, країна громадянства (підданства), а в разі, якщо кінцевий бенефіціарний власник-іноземець є громадянином (підданим) декількох країн, - усі країни його громадянства (підданства), серія (за наявності) та номер документа (документів), що посвідчує особу та підтверджує громадянство (підданство), зокрема, але не виключно, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі (за наявності), місце проживання, реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності), а також повне найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код (для резидента) засновника юридичної особи, в якому ця особа є кінцевим бенефіціарним власником, характер та міра (рівень, ступінь, частка) бенефіціарного володіння (вигоди, інтересу, впливу).
У разі відсутності в юридичної особи кінцевого бенефіціарного власника юридичної особи, у тому числі кінцевого бенефіціарного власника її засновника, якщо засновник - юридична особа, вноситься відмітка про зазначення у структурі власності юридичної особи обґрунтованої причини його відсутності.
У разі зміни кінцевого бенефіціарного власника юридичної особи державна реєстрація змін до відомостей про кінцевих бенефіціарних власників юридичної особи проводиться протягом 30 робочих днів з дня виникнення таких змін.
Матеріалами справи підтверджується, що Акціонерним товариством “Державний експортно-імпортний банк України” до заяви додано витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо боржника та кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю “Видавництво “Восток Україна”, Товариства з обмеженою відповідальністю “БКФ “Донецькобліквидав”, Закритого акціонерного товариства “Донецькформіздат”, а також відомості з сайту “YouControl”, які є відкритою інформацією в розумінні статті 20 Закону України “Про інформацію”.
З наданих АТ “Державний експортно-імпортний банк України” відомостей убачається, що засновниками Закритого акціонерного товариства “Донецькбланкіздат” (код ЄДРПОУ 22007712 ) є: Громадянин України ОСОБА_1 - частка 90% голосів, Громадянка України ОСОБА_2 - частка 10% голосів.
Відповідно до інформації з ЄДР уповноваженою особою (керівник/підписант) ТОВ “Видавництво “Восток Україна” (код ЄДРПОУ 24313947) є громадянин України ОСОБА_1 . Засновником ТОВ “Видавництво “Восток Україна” є ОСОБА_1 (частка - 100%).
Відповідно до інформації з ЄДР уповноваженою особою (керівник/підписант) ТОВ “БКФ Донецькобліквидав” (код ЄДРПОУ 20353551) є громадянин України ОСОБА_3 (тесть ОСОБА_1 ). Засновниками ТОВ “БКФ Донецькобліквидав” є громадянин України ОСОБА_1 (частка - 99%) та громадянка України ОСОБА_4 (подружжя) (частка - 1%).
Відповідно до інформації з ЄДР уповноваженою особою (керівник/підписант) ЗАТ “Донецькформіздат” (код ЄДРПОУ 02426068) є громадянин України ОСОБА_1 . Відповідно до останньої розміщеної регулярної інформації щодо емітента, яка знаходиться у відкритому доступі на сайті SMIDA, станом на 10.08.2012 громадянин України ОСОБА_1 володіє 44.90375258553 % голосів від загальної кількості акцій ЗАТ “Донецькформіздат” (Регулярна інформація - Smida).
З вищезазначеного убачається, що боржник - Закрите акціонерне товариство “Донецькбланкіздат” та кредитори - Товариство з обмеженою відповідальністю “Видавництво “Восток Україна”, Товариство з обмеженою відповідальністю “БКФ “Донецькобліквидав” та Закрите акціонерне товариство “Донецькформіздат”, як безпосередньо (за три місяці) до дати відкриття провадження у справі № 27/89б та розгляду їх кредиторських вимог, так і на даний час, перебувають під контролем однієї особи - громадянина України ОСОБА_1 , який є їх кінцевим бенефіціарним власником (контролером), а також є пов`язаними особами, а тому господарський суд вбачає наявність правових підстав для визнання зазначених кредиторів заінтересованими особами стосовно боржника.
Згідно відомості з сайту “YouControl” у 2016-2017, Засновниками/кінцевим бенефіціаром кредитора Товариство з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Стіл Трейдінг” (код ЄДРПОУ 39646148) були ОСОБА_5 та Товариство з обмеженою відповідальністю “Електросталь” (код ЄДРПОУ 32582387).
Тобто, кредитор ТОВ “Торговий дім “Стіл Трейдінг” є юридичною особою, з якою боржник перебуває або протягом останніх трьох років перебував під контролем третьої особи - ОСОБА_5 . 
Крім того, кредитор ТОВ “Торговий дім “Стіл Трейдінг” фактично перебував під контролем боржника через ТОВ “Електросталь” (код ЄДРПОУ 32582387), оскільки останній здійснював контроль над господарською діяльністю вказаного Товариства, а тому суд вбачає наявність правових підстав для визнання кредитора заінтересованою особою стосовно боржника.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про відсутність правових підстав для визнання ТОВ «Видавництво «Восток Україна», ТОВ «БКФ Донецькобліквидав» та ЗАТ «Донецькформіздат» заінтересованими особами щодо боржника.
Так, аналіз статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства свідчить про те, що особа може набути статусу заінтересованої щодо боржника як у силу свого правового статусу, так і внаслідок наявності відносин контролю між юридичними особами.
Верховний Суд у постанові від 29.07.2025 у справі № 903/534/23 прямо зазначив, що наявність спільного кінцевого бенефіціарного власника або особи, яка здійснює контроль над декількома юридичними особами, сама по собі є ознакою заінтересованості у розумінні статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства.
Відповідно до підпункту 14.1.159 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України пов`язаними особами є юридичні та фізичні особи, взаємовідносини між якими можуть впливати на умови чи економічні результати їх діяльності, зокрема якщо вони перебувають під контролем однієї і тієї ж особи.
Отже, встановлення судом першої інстанції факту перебування боржника та відповідних кредиторів під контролем однієї особи є достатньою та самостійною правовою підставою для висновку про їх заінтересованість у розумінні статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства.
Так само судова колегія відхиляє доводи апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин положення статей 1 та 47 Кодексу України з процедур банкрутства у редакції Закону України №3985-ІХ, оскільки такі доводи ґрунтуються на помилковому розумінні дії зазначених норм у часі та не відповідають правовим висновкам Верховного Суду.
Так, положення КУзПБ в редакції згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України з процедур банкрутства та деяких інших законодавчих актів України щодо імплементації Директиви Європейського парламенту та Ради Європейського Союзу 2019/1023 та запровадження процедур превентивної реструктуризації» (далі - 3985-ІХ) застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких відкрито до набрання чинності цим Законом.
Отже, положення зазначених змін до КУзПБ мають ретроспективну дію, і мають застосовуватися до справ, які вже перебувають у провадженні
Аналіз значеної норми свідчить про те, що особа набуває статусу заінтересованої стосовно боржника як в силу вже наявного власного статусу (засновник, учасник, член сім`ї, подружжя тощо), так і за вчиненими діями чи бездіяльністю щодо боржника (внаслідок чого правочини внаслідок вчинення відповідних дій можуть бути визнані недійсними).
Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.07.2025 у справі № 903/534/23.
Отже, Верховний Суд зазначив, що положення Кодексу України з процедур банкрутства у редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України з процедур банкрутства та деяких інших законодавчих актів України щодо імплементації Директиви Європейського парламенту та Ради Європейського Союзу 2019/1023 та запровадження процедур превентивної реструктуризації» застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких було відкрито до набрання чинності зазначеним Законом. Верховний Суд дійшов висновку, що відповідні положення Кодексу мають ретроспективну дію та підлягають застосуванню до справ, які вже перебувають у провадженні.
Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що саме по собі відкриття провадження у справі №27/89б у 2009 та відкриття ліквідаційної процедури у 2011 не виключає застосування до цієї справи чинної редакції статей 1 та 47 Кодексу України з процедур банкрутства, оскільки законодавець прямо передбачив поширення нових процесуальних правил на всі справи, розгляд яких триває.
За таких обставин, посилання апелянта на те, що суд повинен був застосовувати виключно положення Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», не ґрунтуються на законі та суперечать наведеному висновку Верховного Суду.
Не приймаються судом апеляційної інстанції, також, доводи апелянта про порушення судом принципу незворотності дії закону в часі та статті 58 Конституції України.
Як убачається з правового висновку Верховного Суду, законодавець спеціально визначив особливості застосування нової редакції Кодексу України з процедур банкрутства до справ, які вже перебувають на розгляді господарських судів. 
Саме тому застосування статей 1 та 47 КУзПБ до справи, провадження в якій було відкрито до набрання чинності Законом №3985-ІХ, є наслідком прямої вказівки закону, а не проявом його зворотної дії у розумінні статті 58 Конституції України.
Окрім того, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта про те, що суд першої інстанції був позбавлений повноважень встановлювати статус заінтересованої особи після проведення попереднього засідання та зобов`язувати ліквідатора внести відповідні відомості до реєстру вимог кредиторів.
Апелянт виходить з того, що питання щодо зазначення у реєстрі вимог кредиторів відомостей про заінтересованість кредитора та наявність або відсутність у нього права вирішального голосу може бути вирішене виключно під час попереднього засідання суду, а після затвердження реєстру такі відомості не можуть бути змінені. 
Так, Верховний Суд прямо звернув увагу на те, що у справах про банкрутство, провадження у яких було відкрито до набрання чинності Законом України №3985-ІХ, а вимоги конкурсних кредиторів були розглянуті ще до набрання ним чинності, застосування положень абзацу п`ятого частини другої статті 47 Кодексу України з процедур банкрутства під час попереднього засідання було апріорі неможливим, оскільки на той час відповідне правове регулювання взагалі не існувало.
Саме тому відсутність в ухвалі попереднього засідання відомостей про заінтересованість кредиторів не може розцінюватися як обставина, що виключає можливість встановлення такого статусу після набрання чинності Законом №3985-ІХ. Інше тлумачення фактично призвело б до неможливості реалізації нових положень Кодексу у всіх справах, відкритих до набрання чинності зазначеним Законом, що суперечило б прямому припису законодавця про застосування нової редакції Кодексу до всіх справ, провадження у яких триває.
Більше того, Верховний Суд дійшов однозначного висновку, що відсутність у Кодексі України з процедур банкрутства спеціально визначеної процедури встановлення статусу заінтересованої особи у справах, відкритих до 01.01.2025, не перешкоджає господарському суду розглянути відповідне клопотання та ухвалити за результатами його розгляду судове рішення в загальному порядку в межах провадження у справі про банкрутство, якщо такі дії спрямовані на відновлення порушеного права та забезпечення належного застосування положень Кодексу.
Отже, твердження апелянта про те, що після затвердження реєстру вимог кредиторів суд взагалі позбавлений можливості встановити статус заінтересованої особи, не відповідає наведеному правовому висновку Верховного Суду.
Також, згідно з частиною 1 статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства ліквідатор з дня свого призначення веде реєстр вимог кредиторів.
Порядок ведення реєстру вимог кредиторів у справах про банкрутство (неплатоспроможність) (далі - Реєстр) та вимоги до форми Реєстру, організаційні підходи при складанні, веденні та внесенні змін до Реєстру на всіх стадіях провадження справи про банкрутство (неплатоспроможність) визначено Вимогами до форми та порядку ведення реєстру вимог кредиторів у справах про банкрутство (неплатоспроможність), затвердженими наказом Міністерства юстиції України № 2778/5 від 17.08.2020.
Пунктом 1 розділу ІІІ “Ведення Реєстру” вказаних Вимог передбачено, що арбітражний керуючий починає ведення Реєстру за результатами попереднього засідання господарського суду у справі про банкрутство (неплатоспроможність).
Підставою для внесення відомостей до Реєстру є ухвала (постанова) господарського суду або інформація, отримана під час провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) (списання або прощення боргів, задоволення вимог кредиторів, зміна відомостей про кредитора тощо).
Відповідно до пункту 9 розділу ІІІ “Ведення Реєстру” вказаних Вимог при заповненні розділу І Реєстру “Відомості про кредиторів”, зокрема зазначається: у графу 4 “Вид вимоги” вносяться відомості згідно з ухвалами (постановами) господарського суду; у графі 5 “Дата та підстава внесення вимоги до Реєстру” зазначається дата внесення відомостей до Реєстру щодо кожної вимоги кредитора та реквізити ухвали (постанови) господарського суду про визнання такої вимоги; у графі 8 “Ознака кредитора” зазначається ознака кредитора (конкурсний/ поточний/забезпечений/заінтересований) відповідно до ч. 1 ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства; у графу 10 “Наявність права вирішального голосу в представницьких органах кредиторів” вносяться відомості про наявність права вирішального голосу в представницьких органах кредиторів шляхом зазначення слова “так” чи “ні”.
Згідно з пунктом 3 розділу I “Загальні положення” на арбітражного керуючого покладено обов`язок підтримання Реєстру в актуальному стані.
Отже, суд зауважує, що хоча ведення Реєстру покладено на арбітражного керуючого, останній не наділений дискреційними повноваженнями самостійно визначати юридичний статус кредиторів чи вирішувати питання щодо наявності у них права вирішального голосу. Такі питання належать до виключної компетенції господарського суду, а функція ліквідатора у цьому випадку полягає у виконанні судового рішення шляхом внесення відповідних відомостей до Реєстру.
Саме тому покладення судом на ліквідатора обов`язку внести до Реєстру інформацію, встановлену судовим рішенням, не є втручанням у його дискреційні повноваження, а є процесуальним наслідком ухвалення відповідного судового акта, який відповідно до наведених Вимог є безпосередньою підставою для актуалізації Реєстру.
Безпідставними є також доводи апелянта про те, що ухвала Господарського суду Донецької області від 27.12.2010 про затвердження реєстру вимог кредиторів є остаточною та виключає можливість внесення до реєстру будь-яких нових відомостей.
Суд у складі колегії суддів зазначає, що предметом розгляду у цій справі не було повторне визначення складу конкурсних кредиторів, перегляд визнаних судом грошових вимог чи зміна черговості їх задоволення. Суд першої інстанції не переглядав ухвалу попереднього засідання та не змінював визначений нею обсяг кредиторських вимог.
Оскаржуваною ухвалою суд лише встановив юридичний факт наявності у окремих кредиторів статусу заінтересованих осіб відповідно до чинної редакції статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства та, як наслідок, зобов`язав ліквідатора відобразити ці обставини у реєстрі вимог кредиторів відповідно до вимог чинного законодавства.
Таким чином, внесення відповідних відомостей до реєстру не є переглядом ухвали попереднього засідання та не змінює визначених нею кредиторських вимог, а спрямоване виключно на приведення реєстру у відповідність до чинного правового регулювання та фактичного статусу кредиторів.
А отже, на думку судової колегії, заява Акціонерного товариства “Державний експортно-імпортний банк України” про визнання кредиторів Товариство з обмеженою відповідальністю “Видавництво “Восток Україна”, Товариство з обмеженою відповідальністю “БКФ Донецькобліквидав”, Закритого акціонерного товариства “Донецькформіздат” заінтересованими особами стосовно боржника у справі № 27/89б про банкрутство Закритого акціонерного товариства “Донецькбланкіздат” та зобов`язння ліквідатора внести відомості до реєстру вимог кредиторів є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Усі інші доводи, обґрунтування, посилання враховані судом апеляційної інстанції, проте є такими, що не спростовують висновків суду апеляційної інстанції викладених у постанові.
Отже, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції.
Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Відповідно до положень статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 276 Господарського процесуального кодексу України). 
Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені господарським судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права. 
Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд 

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Видавництво “Восток Україна” на ухвалу Господарського суду Донецької області від 15.01.2026 у справі № 27/89б залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду Донецької області від 15.01.2026 у справі № 27/89б залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 02.07.2026. 

Головуючий суддя С.Ч. Жельне

Суддя О.В. Плахов 

Суддя П.В. Тихий