ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
27 квітня 2026 року	Справа №: 695/3550/25	

Номер провадження 3/695/28/26 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2026 року	м. Золотоноша	

Суддя Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області Ушакова К.М., 
за участю: секретаря судового засідання – Демченко Л.О.,
захисника – адвоката Дмитренко О.О.,
розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає по АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП, 

в с т а н о в и в:
відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №403878 від 27.07.2025 ОСОБА_1 27.07.2025 о 03.00 год. по вул. Шевченка у с. Маліївка Золотоніського району Черкаської області керував автомобілем SKODA OCTAVIA A5 номерні знаки НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Drager №ARSC-0044» (результат позитивний: 2,09 проміле), чим порушив п. 2.9.а Правил дорожнього руху України. Його дії кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
24 березня 2026 року від захисника ОСОБА_1 адвоката Дмитренко О.О. надійшло до суду клопотання про закриття провадження в справі, у якому вона зазначила, що у протоколі про адміністративне правопорушення не конкретизовано обставини події, не вказано ПІБ особи, що керувала автомобілем та статус правопорушника (водій або інша особа в розумінні санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП). Вона також стверджує, що у  ОСОБА_1 були відсутні ознаки алкогольного сп`яніння, які є обов`язковою підставою для проведення огляду. Вказані поліцейськими ознаки (запах алкоголю з ротової порожнини та вчинення дорожньо-транспортної пригоди) не відповідають вимогам законодавства і не підтверджуються відеозаписом. Крім того, під час проведення огляду на стан сп`яніння було порушено встановлений порядок: використано прилад, у якого був перевищений шестимісячний строк калібрування газоаналізатору Drager, недотримано правил використання мундштука та процедури тестування. У разі незгоди водія з оглядом на місці або його результатами поліцейські зобов`язані направити особу до медичного закладу та належно оформити відповідні документи. Однак,  ОСОБА_1 не було роз`яснено право на проходження огляду в закладі охорони здоров`я, а сам огляд фактично подано як безальтернативний. Крім того, матеріали справи не містять категоричну та однозначну згоду підзахисного з результатом проведеного огляду на місці зупинки транспортного засобу, проте поліцейські не забезпечили проведення медичного огляду, як цього вимагає закон. Складання поліцейськими направлення до закладу охорони здоров`я підтверджує незгоду підзахисного з результатом огляду на місці зупинки транспортного засобу. Також,  ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом, що ставить під сумнів факт його перебування у стані сп`яніння. Надані відеозаписи є неповними та мають ознаки втручання, тому не можуть вважатися належними доказами. Крім того, матеріали адміністративної справи складені із суттєвим порушеннями, зокрема підзахисному не роз`яснені його права і обов`язки, не забезпечено право на юридичну допомогу адвоката, не ознайомлено його із суттю правопорушення та наслідками складання протоколу. У зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення захисник просить закрити провадження у справі.
У судовому засіданні захисник адвокат Дмитренко О.О. підтримала та просила задовольнити клопотання про закриття провадження та клопотання військової частини про не позбавлення військовослужбовця  ОСОБА_1 права керування транспортними засобами.
У судове засідання  ОСОБА_1 не з`явився. Подав до суду пояснення, у яких вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав.
Заслухавши захисника, дослідивши матеріали адміністративної справи, суддя приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідност. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя повинен з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, тощо.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Не зважаючи на не визнання вини, факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №403878 від 27.07.2025, у якому викладені обставини вчиненого правопорушення; висновком тестування на алкоголь №522 від 27.07.2025, який підписаний ОСОБА_1 , відповідно до якого, останній 27.07.2025 перебував в стані алкогольного сп`яніння, результат тесту - 2,09 проміле; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; направленням ОСОБА_1 на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, до Золотоніської багатопрофільної лікарні від 27.07.2025; протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №403884 від 27.07.2025; схемою місця дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 27.07.2025 о 03.00 год.; письмовими поясненнями від 27.07.2025, згідно яких ОСОБА_1 відмовився від надання будь-яких пояснень; відеозаписом, із якого вбачається, що ОСОБА_1 підтвердив факт керування транспортним засобом SKODA OCTAVIA A5 номерні знаки НОМЕР_1 та не заперечував, що вживав алкогольні напої. Зафіксовано, як ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння, результат огляду - 2,09 проміле. 
Що стосується посилання захисника Дмитренко О.О. на те, що прилад, яким визначався стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , проходив калібрування більше шести місяців тому, суд зазначає наступне.
Згідно з положеннями п.п.1,3 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС/МОЗ №1452/735 від 09.11.2015, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, у тому числі і «Alcotest Drager 6820», та які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Наказом Держлікслужби № 1529 від 29.12.2014 затверджено перелік зареєстрованих медичних виробів, які вносяться до державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення, де в п.43 вказано газоаналізатори «Drager Alcotest», реєстрація та строк дії свідоцтва яких необмежений. Жодних обмежень щодо виду газоаналізатору за номером не передбачено.
Згідно з п.13наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №1747 від 13.10.2016міжповірочний інтервал законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки для категорії «вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихується» становить 1 рік.
Всім вказаним вимогам «Alcotest Drager 6820» відповідає, його використання здійснювалось із дотриманням вимог щодо повірки (калібрування), що у свою чергу підтверджує вірність результатів вимірювання.
З виписки результату огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 за допомогою приладу «Drager Alkotest 6820» вбачається, що датою калібрування приладу є 08.08.2024. Міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається» встановленонаказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 року № 1747, вказаний інтервал становить 1 рік, тобто до 08.08.2025, а відтак підстави для визнання результатів приладу недійсними відсутні.
Вищенаведене спростовує доводи захисника про незаконність використання спеціального технічного приладу «Alcotest Drager 6820» під час огляду водія на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.
З матеріалів справи вбачається, що огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння проведено із застосуванням приладу «Drager Alcotest 6820» за його згодою, що підтверджується його підписами на результаті тесту. 
Покликання захисника на те, що в матеріалах справи відсутні будь - які відомості про те, що поліцейськими було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, відхиляються судом, оскільки за встановлених обставин та відсутності заперечень ОСОБА_1 щодо результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння, проведеного на місці зупинки, у поліцейських не виникло обов`язку направляти його на огляд до медичного закладу, а відтак відсутність пропозиції правоохоронного органу пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, не спростовує результату огляду, проведеного на місці зупинки, а відтак не є підставою для закриття провадження у даній справі.
Посилання захисника про те, що працівниками поліції порушено вимоги законодавства щодо оформлення матеріалів справи, не заслуговують на увагу, оскільки матеріали провадження не містять відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, щодо оскарження цих дій, як і не містять результатів такого оскарження.
Суд звертає увагу на те, що водій ОСОБА_1 підписав протокол серії ЕПР1 №403884 від 27.07.2025 без жодних зауважень та/або застережень, а отже фактично погодився з обставинами, які в ньому зазначені.
Покликання захисника про те, що у ОСОБА_1 не було вилучено транспортний засіб, не спростовують вину останнього у порушенні вимог п. 2.9.а Правил дорожнього руху, тобто у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Інші доводи порушника та його захисника про невинуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП суд не бере до уваги, оскільки доказів, які б могли об`єктивно спростувати причетність останнього до вказаного правопорушення, суду не надано.
Суд розцінює доводи захисника про невинуватість ОСОБА_1 , як спосіб захисту спрямований на уникнення відповідальності за вчинення правопорушення.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується матеріалами справи, а наявність формальних неточностей у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для встановлення відсутності в діях особи складу адміністративного правопорушення, якщо винуватість такої особи підтверджується сукупністю доказів по справі.
Оцінюючи відомості цих доказів у справі, суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, а саме: керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Так, згідно з вимогами п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Пунктом 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно п. 2.9.а Правил Дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Суд вважає, що клопотанння військової частини про не позбавлення військовослужбовця  ОСОБА_1 права керування транспортними засобами не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Так, згідно положень ст. 23 КУпАП, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
Так санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає безальтернативне покарання у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.
Загальні засади призначення адміністративного стягнення (ст. 33 КУпАП) не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення - у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. Тобто у цій справі ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, навіть виконання ним обов`язків військової служби та зі забезпеченням оборони України, захистом її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.
Суд не вбачає підстав для застосування аналогії права та не накладати стягнення на ОСОБА_1 у виді позбавлення права керування транспортним засобом на підставі ст. 69 КК України.
Враховуючи викладене, суд вважає, що для досягнення визначеної в ст.23 КУпАП мети адміністративного стягнення: виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, накладення вказаного стягнення є необхідним.
При визначенні адміністративного стягнення ОСОБА_1 суддя враховує характер вчиненого ним правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан.
Оцінюючи обставини справи та враховуючи особу правопорушника, який притягається до адміністративної відповідальності за вказаною статтею, вважаю за доцільне застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, передбачене санкцією ч. 1 ст.130 КУпАП.
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП та Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір на користь держави.
Керуючись ст.ст. 33, 34, 35, ч. 1 ст. 130, ст.ст. 283-285 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:
ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік.
Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 665,60 грн.. 
У відповідності із ст. 307 та ч. 2 ст. 308 КУпАП штраф має бути сплачений правопорушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня отримання копії постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати правопорушником штрафу у вказаний строк, постанова про накладення штрафу надсилається в порядку примусового виконання та з правопорушника підлягає стягненню подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові про стягнення штрафу.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області протягом десяти днів.
Повний текст постанови складено та оголошено 04.05.2026 о 16.30 год. 

Суддя: К.М. Ушакова