ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/10142/23 Суддя (судді) першої інстанції: Панова Г. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ганечко О.М.,
суддів Кузьменка В.В.,
Сорочка Є.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, в якому позивач просив суд:
визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України фонду України у м. Києві від 20.01.2023 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до підпункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві зарахувати до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 період роботи з 30.05.1996 по 08.08.2005 року у ВАТ «Черкаське Хімволокно»;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.01.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, згідно підпункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду, прийнятих за результатами розгляду даної справи.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що звернувся із заявою і документами в підтвердження стажу про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, проте Пенсійним фондом протиправно відмовлено у призначенні пенсії, не зарахувавши до пільгового стажу період роботи позивача.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, при цьому, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.12.2025 відкрито апеляційне провадження, призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач 11.01.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного Фонду України у м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до підпункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
На підтвердження наявності пільгового стажу, позивачем було надано трудову книжку, довідки про особливий характер роботи чи умов праці, необхідних для призначення пільгової пенсії № 467 від 25.05.2006 та № 467/1 від 25.05.2006, видані керівником та начальником відділу кадрів ВАТ «Черкаське Хімволокно», та виписки із наказів № 634 від 01.12.1994, № 191 від 28.03.1995, № 1165 від 01.12.2000, № 275 від 27.03.2000 «Про результати атестації робочих місць за умовами праці для визначення права працівників на пільгове пенсійне забезпечення».
10.02.2023 позивач отримав листа від ГУ ПФУ у м. Києві, де було зазначено про те, що рішенням ГУ ПФУ в Одеській області йому відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до підпункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Відмова аргументована тим, що до загального трудового стажу позивача не зарахований період роботи з 30.06.1996 по 16.05.2005 у зв`язку з тим, що довідки № 467 від 25.05.2006 та № 467/1 від 25.05.2006 не відповідають вимогам по формі Додатку №5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.
Вважаючи таке рішення відповідача протиправним позивачка звернулась до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що:
- позивач на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії, досяг віку, а тому, мав право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах;
- трудова книжка позивача містить належним чином оформлені записи про призначення та звільнення його з відповідних посад, визначених у Списках №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах;
- непроведения або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. 
Натомість, відповідач вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, оскільки позивач не має необхідного пільгового стажу (надані документи не дають підстави для зарахування спірного періоду роботи до пільгового).
Особливу увагу наголошено на тому, що рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії було прийнято за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Одеській області, а відповідач в спірних правовідносинах лише прийняв від позивача заяву, проте рішення по заяві не приймав. 
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).
Згідно з пункту 2 Прикінцевих положень цього Закону, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Частиною 1 статті 114 Закону № 1058, встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Згідно з частиною 2 вищезазначеної статті, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення КСУ №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14 пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213.
Згідно з п. 3 резолютивної частини Рішення КСУ №1-р/2020, застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788 в редакції до внесення змін Законом №213 для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, Рішенням №1-р/2020, Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону №1788, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (п. 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом №213.
Згідно з приписами ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до положень п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Суд першої інстанції, за результатом розгляду даного спору виснував про те, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві протиправно відмовило у зарахуванні до пільгового стажу спірні періоди, відтак, рішення про відмову у призначенні пенсії підлягає скасуванню, як неправомірне.
Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.05.2023 позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачеві десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії даної ухвали. В даній ухвалі судом було звернуто увагу на тому, що як вбачається із позовної заяви, відповідачем в позовній заяві зазначено Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві, однак, за результатом дослідження матеріалів позовної заяви суддею встановлено, що листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 03.02.2023 № 2600-0207-8/18980 повідомлено позивачу, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення від 20.01.2023 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Отже, позивачу слід уточнити відповідача по справі та/або уточнити прохальну частину позову, шляхом зазначення позовних вимог адресованих належному відповідачу по справі.
На виконання вимог ухвали суду, представником позивача подано заяву про усунення недоліків від 22.05.2023, в якій зазначено про те, що висновок про те, що рішення було прийнято ГУ ПФУ в Одеській області не відповідає ні обставинам справи, ні доданим до позовної заяви документам. 
Ухвалою від 15.01.2024 судом було відкрито провадження у справі та прийнято рішення по суті спору.
Апелянт же особливу увагу звертає увагу на тому, що рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії було прийнято за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Одеській області, а відповідач в спірних правовідносинах лише прийняв від позивача заяву, проте рішення по заяві не приймав.
Колегією суддів досліджено наявну в матеріалах справи копію особової пенсійної справи позивача та виявлено рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії № 262440010671 від 20.01.2023 за підписом начальника відділу Т.Бабкіна (КЕП ГУ ПФУ в Одеській області) (а.с. 109)
Отже, позивач (визначив - ГУ ПФУ в м. Києві), помилково визначили орган, який прийняв спірне рішення у даному спорі. 
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1).
Відповідно до пункту 1.7 розділу І Порядку № 22-1, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.
30.03.2021 набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України, зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16.03.2021 за №339/35961 (далі - Постанова правління ПФУ № 25-1), якою внесені зміни до Порядку №22-1. Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі Постанови правління ПФУ № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01.04.2021.
Так, відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1, заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).
Згідно пункту 4.2 розділу ІV Порядку 22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Пунктом 4.3 розділу ІV Порядку 22-1, визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
За приписами пункту 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Аналізуючи вищезазначені норми Порядку №22-1, колегія суддів зазначає, що сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території; після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (пункт 4.10); виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.
Як встановлено із матеріалів справи, позивач звернулася із заявою про призначення пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, за принципом екстериторіальності заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області та прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії.
Таким чином, встановлені судом апеляційної інстанції обставини при вирішенні спору свідчать про те, що подану позивачем заяву про призначення пенсії було розглянуто органом, визначеним за принципом екстериторіальності для розгляду відповідної заяви (Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області), та прийнято рішення за результатом її розгляду. Копія відповідного рішення за результатом розгляду заяви позивача міститься в матеріалах справи. (а.с. 109)
Приписами ч. 3 ст. 48 КАС України, визначено, що у разі якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави (ч. 4 ст. 48 КАС України).
Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 160/12574/20 вказано, що належним є відповідач, який є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не повинна і не може відповідати за пред`явленим позовом. У разі якщо за змістом норми матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, учасником спірних відносин та зобов`язаною особою є інша, ніж особа, до якої пред`явлено позов, підстави для задоволення позову відсутні.
Разом з тим, колегією суддів Верховного Суду зазначено, що позивач не завжди спроможний правильно визначити Відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи вона може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. У такому випадку, суд з метою забезпечення захисту порушеного (оспорюваного, невизнаного) права особи повинен замінити неналежного відповідача належним або залучити до участі у справі співвідповідача, однак на це потрібна згода позивача. 
При цьому, заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду. Після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому, обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності, або залучення співвідповідачів.
Головним управлінням Пенсійного фонду України у м. Києві лише прийнято від позивача документи, в той час як відмова у переведенні на інший вид пенсії, яка є предметом оскарження, прийнята іншим органом - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.
Однак, позивачем не доведено допущення відповідачем (Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві) протиправної бездіяльності відносно позивача. Суду першої інстанції в цій частині належним чином суб`єктний склад учасників справи не встановив, проте, на етапі апеляційного перегляду, колегія суддів за приписами КАС України позбавлена процесуальної можливості виправити вказані недоліки та залучити відповідачем/співвідповідачем ГУ ПФУ в Одеській області чи здійснити заміну відповідача на належного, як і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Відтак, у спірному випадку і обов`язок щодо призначення позивачу пенсії/зарахування стажу для її призначення має бути покладено саме на орган, який прийняв протиправне рішення про відмову у такому призначенні.
У свою чергу, у межах цього спору відповідачем виконано виключно функції: прийняло документи та повідомило про результати їх розгляду.
Ураховуючи принцип офіційного з`ясування обставин справи, суд першої інстанції мав би самостійно замінити відповідача чи залучити другого співвідповідача, якщо для цього є підстави, чого ним зроблено не було.
Відтак, суд апеляційної інстанції на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, як було підкреслено вище, позбавлений можливості виправити наведену помилку, а тому приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову з підстав, що він заявлений до неналежного відповідача.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, враховуючи неможливість його заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте, вже до належного відповідача.
Аналогічний за змістом правовий висновок міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №336/2138/17 (2-а/336/223/2017), від 26.06.2019 у справі №303/3794/17, від 09.08.2019 у справі №821/2089/17, від 09.10.2019 у справі №456/2935/15-а, від 30.09.2019 року у справі №819/940/18 та від 31.10.2019 у справі №826/17241/16.
Таким чином, зважаючи на встановлені вище обставини звернення до суду із позовом до неналежного відповідача, що було залишено поза увагою Київського окружного адміністративного суду (хоча про це суд наголошував в ухвалі про залишення позову без руху) та мало своїм наслідком розгляд справи по суті без урахування належного суб`єктного складу сторін, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог частини четвертої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 243, 311, 317, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - задовольнити. 

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити. 

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко 

Судді В.В. Кузьменко 

Є.О. Сорочко