МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 червня 2026 р.  	№ 400/1385/26 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Брагар В. С. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу 

за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	

до відповідача	Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , 	

про	визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,	

До Миколаївського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) та просить:
- визнати протиправними дії відповідача щодо не нарахування та невиплати належної позивачу додаткової винагороди в розмірі 50 000 (п`ядисят тисяч) гривень, ОСОБА_1 за період знаходження на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку із звільненням з полону за період з 28.05.2025 року по 01.12.2025 року включно;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень, з розрахунку на місяць, пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку із звільненням з полону за період з 28.05.2025 року по 01.12.2025 року включно.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 12.04.2022 року під час виконання бойового завдання у складі військової частини НОМЕР_1 позивач був взятий в полон та з 12.04.2022 року по 23.05.2025 року перебував у місцях несвобиди (на території агресора). А в період з 28.05.2025 року по 01.12.2025 року позивач на стаціонарному лікуванні. Позивач через свого представника звернувся до відповідача з заявою з метою здійснити перерахунок додаткової винагороди у розмірі 50 000 гривень за час перебування на стаціонарному лікуванні за період з 28.05.2025 року по сьогоднішній день. Однак, відповідач листом від 14.12.2025 року повідомив позивача про відсутність підстав для її виплати, оскільки норма закону, яка передбачає виплати додаткової винагороди військовослужбовцям, звільненим з полону, які мають захворювання, що потребують тривалого стаціонарного лікування) набула чинність 15.11.2025 року. Також, відповідач послався на відсутність на день звернення прийнятого КМУ порядку її виплати. Такі, дії позивач вважає протиправними, оскільки його перебування на стаціонарному лікуванні є триваючим, воно почалось до набрання чинності, але триває по сьогодні (після 15.11.2025).
Ухвалою від 16.02.2026 року суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначив судове засідання та запропонував відповідачу надати відзив на позовну заяву. 
Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що норма закону, яка передбачає виплати додаткової винагороди військовослужбовцям, звільненим з полону, які мають захворювання, що потребують тривалого стаціонарного лікування) набула чинність 15.11.2025 року, а тому не може бути застосована. Крім того, станом на сьогодні Кабінетом Міністрів України не прийнято порядку та умов виплати 50 000 грн щомісячної виплати військовополоненим у зв`язку із стаціонарним лікуванням після полону. 
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
В С Т А Н О В И В:
Позивач 12.04.2022 року під час виконання бойового завдання у складі військової частини НОМЕР_1 був взятий в полон та з 12.04.2022 року по 23.05.2025 року перебував у місцях несвобиди (на території агресора). 
Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №7172 від 25.06.2025 року, Позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 28.05.2025 року по 26.06.2025 року. 
В подальшому, Позивач продовжив тривале стаціонарне лікування з 26.06.2025 року по 01.12.2025 року включно, що підтверджено випискою із медичної карти стаціонарного хворого ТБ 09 №СК-004410-25.
Позивач через свого представника звернувся до відповідача з заявою від 02.12.2025 року з метою здійснити перерахунок додаткової винагороди у розмірі 50 000 гривень відповідно до Закону України про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за час перебування на стаціонарному лікуванні за період з 28.05.2025 року по день звернення.
Відповідач листом від 14.12.2025 року надав позивачу відповідь, в якій зазначив, що вказана норма закону (Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо виплати додаткової винагороди військовослужбовцям, звільненим з полону, які мають захворювання, що потребують тривалого стаціонарного лікування) набула чинність 15.11.2025 року. Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, на сьогоднішній день (14.12.2025 року) Кабінетом Міністрів України не прийнято порядку та умов виплати 50 000 грн. щомісячної виплати військовополоненим у зв`язку із стаціонарним лікуванням після полону. 
Позивач вважаючи такі дії відповідача протиправними звернувся з даним позовом до суду. 
Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відповідно до статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011 ХІІ), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Частиною 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо виплати додаткової винагороди військовослужбовцям, звільненим з полону, які мають захворювання, що потребують тривалого стаціонарного лікування» від 9 жовтня 2025 року № 4632-IX пункт 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану" (Відомості Верховної Ради України, 2023 р., № 79, ст. 279 із наступними змінами) було доповнено абзацом 9. Вказана норма закону набула чинності 15.11.2025 року.
Так, абз. 9 пункту 2 до розділу ІІ Закону України Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану встановлено, що військовослужбовцям, які відразу після звільнення з полону перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я понад 30 календарних днів, включаючи час переміщення з одного закладу охорони здоров`я до іншого, у зв`язку із захворюванням, травмою (пораненням, контузією, каліцтвом), що потребують тривалого стаціонарного лікування, щомісячно виплачується додаткова винагорода в розмірі 50000 гривень на умовах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України. Виплата здійснюється протягом усього періоду безперервного стаціонарного лікування після звільнення з полону. Виплата додаткової винагороди призупиняється, якщо таким військовослужбовцям повідомлено про підозру у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України та/або військових кримінальних правопорушень. У разі набрання законної сили обвинувальним вироком за вчинення хоча б одного із зазначених кримінальних правопорушень виплата додаткової винагороди в розмірі 50000 гривень таким військовослужбовцям не здійснюється. 
З матеріалів справи вбачається, що позивач військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 після полону перебував на стаціонарному лікуванні у період з 28.05.2025 року по 01.12.2025 року. З заявою про виплату йому додаткової винагороди в розмірі 50000 гривень на підставі вищезазначеної норми повивач звернувся до відповідача 02.12.2025 року. 
Листом від 14.12.2025 року відповідач відмовив позивачу у виплаті зазначеної додаткової винагороди, оскільки вказана норма закону набула чинність 15.11.2025 року, а також на станом на день розгляду заяви (14.12.2025 року) Кабінетом Міністрів України не прийнято порядку та умов виплати 50 000 грн. щомісячної виплати військовополоненим у зв`язку із стаціонарним лікуванням після полону. При цьому, відповідачем не заперечується лікування позивача після полону. 
Суд не може погодитись з зазначеною позицією відповідача, оскільки закон поширюється на безперервне лікування, незалежно від дати початку, якщо умови виконані на момент чинності. Так, норма щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 50 000 грн (абзац 9 пункту 2 розділу II Закону № 3124-IX, змінений Законом № 4632-IX) набула чинності 15.11.2025 року. Лікування позивача почалося 28.05.2025 (до чинності), але тривало по 01.12.2025 року (після 15.11.2025). Тобто, лікування є триваючим і норма Закону набула чинності з 15.11.2025 року на час знаходження позивача на лікуванні. Тому, відмова відповідача у виплаті позивачу додаткової винагороди в розмірі 50 000 грн є протиправною. Щодо строку виплати позивачу додаткової винагороди, то оскільки відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, то норма щодо її виплати не може бути призначена з 28.05.2025 року, оскільки на той час виплата не була передбачена. А вказівка в законі, що ця норма розповсюджується на весь час лікування, означає подальший весь період лікування, а не в зворотному часі. Відтак, задоволенню підлягають вимоги позивача щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 50000 грн за період з 15.11.2025 року по 01.12.2025 року. 
Щодо посилання відповідача на відсутність станом на день розгляду заяви (14.12.2025 року) Кабінетом Міністрів України прийнято порядку та умов виплати 50 000 грн. щомісячної виплати військовополоненим у зв`язку із стаціонарним лікуванням після полону, суд зазначає, що відсутність або не встановлення Кабінетом Міністрів України порядку виплати не є підставою для невиконання обов`язку з виплати або нарахування коштів, якщо такий обов`язок прямо передбачений законом.
Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач не спростував належними та допустимими доказами наведені позивачем доводи, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.
Судові витрати у справі відсутні. 
Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ВИРІШИВ:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково. 
2. Визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) у виплаті ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) додаткової винагороди в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень за період знаходження на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку із звільненням з полону за період з 15.11.2025 року по 01.12.2025 року включно. 
3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) додаткову винагороду в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень за період знаходження на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку із звільненням з полону за період з 15.11.2025 року по 01.12.2025 року включно. 
4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В. С. Брагар